ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" липня 2026 р. справа № 300/3414/26
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В:
Адвокат Атаманюк Володимир Михайлович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , просить:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , оформлену листом від 24 квітня 2026 року, щодо невирішення питання про задоволення рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі абз. 5 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі абз. 5 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням висновків суду.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач призваний на військову службу по мобілізації та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Позивач 15.04.2026 поштовим зв`язком направив до Військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби відповідно до підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” через сімейні обставини - у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років. Листом від 24.04.2026 № 693/25191 командир Військової частини НОМЕР_1 повідомив позивача, що ОСОБА_1 самовільно залишив 21.06.2025 Військову частину НОМЕР_1 , тому з метою дотримання процедури щодо звільнення з військової служби позивачу необхідно повернутися у Військову частину НОМЕР_1 для оформлення документів для звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу. Представник позивача вважає такі дії відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби протиправними, оскільки ОСОБА_1 має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” і будь-яких обмежень в реалізації цього права через самовільне залишення військової частини чинним законодавством не передбачено.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.05.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
19.06.2026 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив представника Військової частини НОМЕР_1 від 19.06.2026 на позовну заяву. Так, представник відповідача зазначив, що відповідно до пунктів 233-234 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Перед звільненням військовослужбовців уточняються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Позивачем не дотримано процедури звільнення. Рапорт на звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 від 22.04.2026 № 18986 отримано та прийнято до розгляду. Згідно доданих до рапорту документів наявні підстави для звільнення з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Проте солдат ОСОБА_1 самовільно залишив 21.06.2025 Військову частину НОМЕР_1 , тому з метою дотримання процедури кадровоорганізаційного характеру щодо звільнення військовослужбовця з військової служби, передбаченої Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, позивачу необхідно повернутись у Військову частину НОМЕР_1 для оформлення документів для звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 27-35).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний на військову службу по мобілізації та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
15.04.2026 позивач направив засобами поштового зв`язку з рекомендованим листом з описом вкладення рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби відповідно до підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” через сімейні обставини - у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років. В рапорті ОСОБА_1 зазначив, що не має бажання проходити військову службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, особову справу просив направити до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання позивача (а.с. 15-17).
До вказаного рапорта від 15.04.2026 позивачем долучено нотаріально засвідчені копії: паспорта ОСОБА_1 ; картки платника податків; витяг з реєстру територіальної громади; свідоцтва про шлюб; паспорта ОСОБА_2 ; картки платника податків ОСОБА_2 ; витяг з реєстру територіальної громади; свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; свідоцтва про народження ОСОБА_4 ; свідоцтва про народження ОСОБА_5 .
Листом від 24.04.2026 № 693/25191 Військова частина НОМЕР_2 направила позивачу відповідь, згідно якої повідомлено, що рапорт на звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 від 22.04.2026 № 18986 отримано та прийнято до розгляду. Згідно доданих до рапорту документів наявні підстави для звільнення з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Проте солдат ОСОБА_1 самовільно залишив 21.06.2025 Військову частину НОМЕР_1 , тому з метою дотримання процедури кадровоорганізаційного характеру щодо звільнення військовослужбовця з військової служби, передбаченої Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, позивачу необхідно повернутись у Військову частину НОМЕР_1 для оформлення документів для звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу (а.с. 18).
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , оформлену листом від 24.04.2026 щодо невирішення питання про задоволення рапорту ОСОБА_1 про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі абз. 5 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", представник позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі абз. 5 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням висновків суду.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, № 469/2024 від 23.07.2024, № 740/2024 від 28.10.2024, № 26/2025 від 14.01.2025, № 235/2025 від 15.04.2025, № 478/2025 від 14.07.2025, № 793/2025 від 20.10.2025, № 40/2026 від 12.01.2026, затвердженими відповідними законами України, продовжувався строк дії воєнного стану в Україні.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України “Про військову службу і військовий обов`язок” від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-третя статті 1 Закону).
Згідно з частинами першою-третьою, шостою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Видом військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII, а у частині четвертій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).
Відповідно до підпункту “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з частиною дванадцятою статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: 3) під час дії воєнного стану: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008).
Відповідно до пунктів 6, 7 Положення № 1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Згідно з пунктом 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.
Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення. Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Стосовно порядку звільнення, то пункт 233 Положення № 1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац третій пункту 241 Положення № 1153/2008).
Згідно з пунктом 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.
Пунктом 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 року за № 438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.
Відповідно до пункту 12.9 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, у таких випадках звільнення:
за підставами, передбаченими пунктами “г”-“е”, “и” частини третьої, підпунктами “а”, “д”, “є”, “ж” пункту 1, підпунктами “в”, “з” пункту 2 частини четвертої, підпунктами “д”, “е”, “и”-“о”, “р”, “с” пункту 1, підпунктами “д”, “е”, “з”-“м”, “р”, “с” пункту 2, підпунктами “а”, “в”, “е”, “з” пункту 3 частини п`ятої, підпунктами “д”-“к” пункту 1, підпунктами “ґ”-“и”, “й”, “к” пункту 2, підпунктами “а”, “б”, “в”, “д”, “ж” пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, якщо звільнення відбувається за ініціативою командування;
за підставами, передбаченими пунктами “б”, “в”, “д”, “є” частини третьої, підпунктами “г”, “е”, “є” пункту 1, підпунктами “б”, “г”, “д”, “е” пункту 2 частини четвертої, підпунктами “а”-“в”, “ґ”, “к”, “р” пункту 1, підпунктами “а”-“в”, “ґ”, “й”, “к”, “п”, “р” пункту 2, підпунктами “а”, “б”, “г”, “д” пункту 3 частини п`ятої, підпунктами “а”-“в”, “ґ”, “й” пункту 1, підпунктами “а”, “б”, “г”, “і”, “й” пункту 2, підпунктами “а”, “б”, “г”, “ґ” пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, якщо звільнення відбувається за бажанням військовослужбовця.
Пунктом 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України встановлено, що перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Так, пунктом 5 Переліку документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби додатку 19 до Інструкції визначено, що при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме:
12) військовослужбовцем, який має трьох і більше дітей віком до 18 років,- копія свідоцтва про народження дітей із зазначенням батьківства (материнства) особи або рішення суду про встановлення факту батьківства (материнства) особи.
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених підпунктом “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, за наявності у них на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби
На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Пунктом 31 Статуту ЗСУ начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Подання рапорта “по команді” означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.
Як встановлено судом 15.04.2026 позивач направив засобами поштового зв`язку з рекомендованим листом з описом вкладення рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби відповідно до підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” через сімейні обставини - у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років. В рапорті ОСОБА_1 зазначив, що не має бажання проходити військову службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, а особову справу просив направити до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання позивача (а.с. 15-17).
До вказаного рапорта від 15.04.2026 позивачем долучено нотаріально засвідчені копії: паспорта ОСОБА_1 ; картки платника податків; витяг з реєстру територіальної громади; свідоцтва про шлюб; паспорта ОСОБА_2 ; картки платника податків ОСОБА_2 ; витяг з реєстру територіальної громади; свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; свідоцтва про народження ОСОБА_4 ; свідоцтва про народження ОСОБА_5 .
Листом від 24.04.2026 № 693/25191 Військова частина НОМЕР_2 направила позивачу відповідь, згідно якої повідомлено, що рапорт на звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 від 22.04.2026 № 18986 отримано та прийнято до розгляду. Згідно доданих до рапорту документів наявні підстави для звільнення з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Проте солдат ОСОБА_1 самовільно залишив 21.06.2025 Військову частину НОМЕР_1 , тому з метою дотримання процедури кадровоорганізаційного характеру щодо звільнення військовослужбовця з військової служби, передбаченої Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, позивачу необхідно повернутись у Військову частину НОМЕР_1 для оформлення документів для звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу (а.с. 18).
У цій справі суд встановив, що правом звільнення позивача з військової служби наділений командир Військової частини НОМЕР_1 . Так, рапорт позивача з доданими документами отримано командиром Військової частини НОМЕР_1 , до повноважень якого віднесено вирішення питання звільнення ОСОБА_1 з військової служби. 
Вище суд зазначив свої висновки з приводу застосування положень Статуту ЗСУ, відповідно до яких подання рапорту “по команді” означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. У випадку ж відмови клопотати, на переконання суду, рапорт військовослужбовця з обґрунтуванням відмови у будь-якому випадку має передаватися вищому командуванню. Остаточне рішення має прийматися саме тією посадовою особою, яка наділена правом вирішувати питання по суті. Отже, рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності. Вказане також узгоджується з положенням пункту 12.9 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України про те, що документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби з підстав, серед яких передбачена підпунктом “б” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
В спірному випадку рапорт позивача від 15.04.2026 надійшов 22.04.2026 до Військової частини НОМЕР_1 , що свідчить про дотриманням приписів статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 233 Положення № 1153/2008.
Факт отримання командиром Військової частини НОМЕР_1 рапорта ОСОБА_1 від 15.04.2026 про звільнення з військової служби не заперечується представником відповідача.
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 за № 40 (далі - Інструкція № 40), рапорт (заява) - це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 №735 (далі - Інструкція № 735) визначений порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України, у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України, а також визначає порядок контролю за його дотриманням.
Відповідно статті 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.
Пунктом 6 розділу ІІІ ''Розгляд звернень громадян'' Інструкції № 735 також передбачено те, що звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.
Отже, згідно з пунктом 233 Положення № 1153/2008 передбачено, що волевиявлення військовослужбовця, який бажає звільнитися з військової служби, викладається лише у формі рапорта, який є допустимим доказом в підтвердження бажання військовослужбовця звільнитися з військової служби.
Водночас звернення громадян розглядається за окремим порядком, визначеним Інструкцією № 735.
Суд погоджується з тим, що у разі наявності підстав для прийняття рішення про звільнення військовослужбовця, таке оформляється розпорядчим документом, яке доводиться до відома особи, що регламентовано зазначеними вище нормативно-правовими актами: Положенням № 1153/2008, Інструкцією про організацію виконання цього Положення. Проте дані акти не визначають, яким чином має бути оформлена і доведена до відома відмова військовослужбовцю у звільненні з військової служби. На переконання суду, сама форма відмови (лист, рішення, висновок тощо) не є суттєвою, основним є те, щоб вона містила конкретні підстави відмови та була доведена до відома військовослужбовця.
Відповідно до пункту 3.10.2 Інструкції № 40, документи, розглянуті керівництвом військової частини (установи) повертаються з відповідною резолюцією до служби діловодства, що здійснює передачу документів на виконання. 
Згідно з пунктом 32.2.14 Інструкції № 40, резолюція є основною формою реалізації управлінських доручень, яка передбачає постановку конкретного завдання, визначення його предмета, мети, строку та відповідальної за виконання особи. 
Пунктом 2 Розділу ІІІ Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 № 531, визначено, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
В цій справі в листі від 24.04.2026 № 693/25191 зазначено, що за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15.04.2026 командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про відмову у задоволенні рапорту (а.с. 18).
Отже, в цій справі відмова позивачу в звільненні з військової служби прийнята останньою ланкою командування. 
Водночас, підставою відмови в задоволенні рапорта ОСОБА_1 від 15.04.2026 про звільнення з військової служби слугувало те, що солдат ОСОБА_1 самовільно залишив 21.06.2025 Військову частину НОМЕР_1 , тому позивачу необхідно повернутись у Військову частину НОМЕР_1 для оформлення документів для звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу.
Суд звертає увагу на те, що стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлює безумовне право військовослужбовця на звільнення з військової служби у разі перебування на утриманні трьох дітей віком до 18 років. При цьому, Закон № 2232-XII не пов`язує реалізацію цього права з перебуванням особи у розпорядженні, фактичним виконанням обов`язків, відсутністю відкритих кримінальних проваджень чи самовільне залишення частини.
Частиною другою статті 24 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Під час дії воєнного стану військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертирували, не призупиняється.
Таким чином, самовільне залишення військової частини або місця служби не позбавляє особу статусу військовослужбовця і, відповідно, права на звільнення за законом.
При цьому названий Закон, як акт вищої дії (по відношенню до пункту 122, 144-1 Положення № 1153/2008) не забороняє звільняти військового, який самовільно залишив частину. 
Утримання особи у разі перебування на її утриманні трьох дітей віком до 18 років в лавах Збройних Сил України проти її волі, за умови наявності законодавчої підстави для звільнення, суперечить принципу верховенства права та ст. 3 Конституції України.
Наявність факту самовільного залишення частини може бути предметом окремого кримінального розслідування, проте воно не може нівелювати право особи на звільнення, прямо передбачене спеціальним законом. Отримавши рапорт та документи, що підтверджують перебування на утриманні військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років, командир був зобов`язаний діяти у спосіб, визначений законом, а саме видати наказ про звільнення.
Суд звертає увагу на те, що Військова частина НОМЕР_1 не надала суду жодних доказів самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини або місця служби.
Відтак незалежно від наявності у позивача статусу особи, яка самовільно залишила частину, подання позивачем рапорту на звільнення через сімейні обставини (навіть засобами поштового зв`язку) зобов`язує командира невідкладно розпочати процедуру звільнення позивача та невідкладно ухвалити рішення про звільнення позивача з військової служби.
Також апеляційний суд зазначає, що у спірних правовідносинах повноваження відповідача на звільнення позивача не є дискреційними, позаяк дискреційні повноваження це можливість суб`єкта владних повноважень обирати з декількох варіантів рішень, кожен з яких є законним.
З`ясовуючи наявність правової підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” згідно поданого рапорту від 15.04.2026, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, через сімейні обставини у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років, то суд виходить з такого.
Передовсім необхідно встановити наявність у ОСОБА_1 всіх передбачених підпунктом “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” умов для звільнення з військової служби з вищевказаної підстави.
Так, суд встановив, що ОСОБА_1 :
1) є військовослужбовцем, проходить військову службу у воєнний час за призовом під час мобілізації; 
2) позивач подав рапорт від 15.04.2026 про звільнення з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” через сімейні обставини у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років. В рапорті позивач зазначив, що не бажає проходити військову службу у резерві, особову справу просив направити до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання позивача;
3) факт перебуванням на утриманні ОСОБА_1 трьох дітей віком до 18 років підтверджується: копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 04.03.2026 про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 доньки – ОСОБА_3 (а.с. 12); копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 17.01.2023 про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 сина – ОСОБА_4 (а.с. 13); копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 12.06.2020 про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 сина – ОСОБА_5 (а.с. 14). Нотаріально засвідчені копії таких документів долучені до рапорту від 15.04.2026.
Згідно відповіді від 24.04.2026 № 693/25191 та відзиву від 19.06.2026 на позовну заяву, представник відповідача не лише підтвердив факт отримання рапорта від 15.04.2026 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби разом із долученим до такого рапорта документами, але й самостійно підтвердив наявність підстав для звільнення позивача з військової служби.
З огляду на наявність у ОСОБА_1 всіх передбачених підпунктом “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” умов для звільнення з військової служби, суд дійшов висновку про протиправність відмови Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, прийняту за результатом розгляду рапорта від 15.04.2026.
Щодо вимог позивача зобов`язального характеру, то суд вказує на таке.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Отже, з врахуванням приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, забезпечувати поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.
Як вже зазначив суд, згідно з підпунктом 1 пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється:
2) під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Пунктом 233 Положення № 1153/2008 передбачено, що: військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
Відповідно до пункту 234 Положення № 1153/2008 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Таким чином, вимогами Положення № 1153/2008 передбачено уточнення даних про проходження особою військової служби перед її звільненням.
Згідно з пунктом 242 Положенням № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Таким чином, видання наказу про звільнення військовослужбовця належить до повноважень командира (начальника) військової частини, який має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби.
В спірному випадку ОСОБА_1 повідомив, що не бажає продовжувати військову службу, а особова справа підлягає направленню до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання. Таким чином позивач надав відповідачу всю необхідну інформацію, яка згідно вимог Положення № 1153/2008 підлягає з`ясуванню у військовослужбовця перед його звільненням з військової служби.
Суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Суд встановив, що ОСОБА_1 : 1) є військовослужбовцем, проходить військову службу у воєнний час за призовом під час мобілізації; 2) факт перебуванням на утриманні ОСОБА_1 трьох дітей віком до 18 років; 3) позивач подав рапорт про звільнення з військової служби, до якого долучив документи, що підтверджують підстави звільнення.
Таким чином, суд встановив, що позивач відповідає вичерпному перелік умов, яким повинен відповідати військовослужбовець для прийняття позитивного рішення за його рапортом. Закон не передбачає будь-яких альтернативних варіантів рішення за наслідками вирішення рапорта військовослужбовця за встановлених судом обставин. 
З огляду на це обраний позивачем спосіб захисту своїх прав в частині вимог до Військової частини НОМЕР_1 є ефективним, не суперечить закону та забезпечує досягнення завдання адміністративного судочинства.
Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 підлягає задоволенню: слід визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, прийняту за результатом розгляду рапорта від 15.04.2026; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 15.04.2026 та прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”. 
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити. 
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, прийняту за результатом розгляду рапорта від 15.04.2026.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 15.04.2026 та прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ) з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку з перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років). 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Григорук О.Б.