ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 року | Справа №160/15886/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ДЕРЖАВНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ З БЕЗПЕКИ НА ТРАНСПОРТІ в особі Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, ДЕРЖАВНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ З БЕЗПЕКИ НА ТРАНСПОРТІ про визнання протиправною та скасування постанови,-

УСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ДЕРЖАВНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ З БЕЗПЕКИ НА ТРАНСПОРТІ в особі Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, ДЕРЖАВНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ З БЕЗПЕКИ НА ТРАНСПОРТІ про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №013044 від 26 травня 2026 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що оскаржувана постанова є протиправною та такою, що прийнята без урахування всіх обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що штраф застосовано саме за перевищення встановлених законодавством вагових норм, однак фактичне зважування транспортного засобу, вантажу не проводилося. Відомості про проведення габаритно-вагового контролю відсутні. Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів складено без фактичного зважування ТЗ, виключно на підставі товарно-транспортної накладної, яка в розумінні ст.70 КАСУ, не може бути належним та допустимим доказом у справі. Просить врахувати, що за маршрутом руху транспортного засобу були відсутні будь-які дорожні знаки, які забороняють рух вантажного транспорту, встановлюють обмеження щодо руху вантажних транспортних засобів або визначають допустиму максимальну масу транспортного засобу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2026 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість. Зазначає, що при проведенні рейдової перевірки транспортного засобу, що використовувався позивачем, здійснено документальний габаритно-ваговий контроль, який проводився не в зоні габаритно-вагового контролю та не вимагає проведення зважування транспортного засобу на спеціальному обладнанні. Зауважує, що профільним законодавством не передбачено обов`язку проведення габаритно-вагового контролю виключно у спосіб зважування транспортного засобу при наявності необхідних даних у товарно транспортній документації. Просить врахувати, що необізнаність водія та автомобільного перевізника з вимогами п.22.5 ПДР України щодо нормативно дозволеної маси транспортного засобу з вантажем, з якою можна рухатися дорогою місцевого значення, не звільняє їх від обов`язку дотримуватися вказаної норми.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що 28 березня 2026 року на підставі направлення на рейдову перевірку №000493 від 19.03.2026 проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) у Одеській області, а/д місцевого значення О-161320 між селами Корсунці-Красносілка, в тому числі документальний ваговий контроль..
При проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевірено транспортний засіб DAF державний номер НОМЕР_1 з причепом STAS державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Водієм для перевірки надано товарно-транспортну накладну № 1652 від 28.03.2026, в якій Перевізником зазначено Фізична особа – підприємець ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 .
Під час перевірки виявлено порушення п.22.5 ПДР України, ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: загальна вага Т/З на а/д місцевого значення О-161320 повинна складати не більше 24 т, вага вантажу згідно ТТН № 1652 від 28.03.2026 – 25,820 т, вага Т/З DAF (CTX779570) – 8,083 т, вага Т/З STAS (CTH 594763) – 6,420 т, загальна фактична вага Т/З склала - 40,323 т, що перевищує нормативно допустиму на 68,01 % , які зафіксовані в акті № ОАВ 004945 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 28.03.2026
На підставі вказаного акту та встановлених порушень, начальником Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті Д. Дяденчуком прийнято постанову №013044 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 51 000 грн за порушення вимог статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» та пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року. 
Не погоджуючись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
При вирішені спору суд виходить із того, що відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон України №2344-ІІІ).
Відповідно до частини 4 статті 6 Закону №2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Згідно з абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні затверджено Постановою КМУ від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок №879).
Відповідно до п.п.5-1 та п.п.11 п.2 Порядку №879: документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу; точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання).
Таким чином, Порядком №879 передбачено проведення документального габаритно-вагового контролю та точного габаритно-вагового контролю. При цьому, документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу, а точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритновагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.
В пункті 6 Порядку №879 вказано, що: габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Згідно пункту 2 Порядку №879: документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.
Відповідно до пункту 18 Порядку №879, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. Таким чином, виходячи із аналізу вищевказаних норм закону вбачається, що передбачено дві форми габаритно-вагового контролю: документальний та точний.
Таким чином, виходячи із буквального змісту п.16 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль може проводитися лише шляхом документального контролю без визначення параметрів на стаціонарному чи пересувному пункті. При цьому, орган контролю здійснює його шляхом додавання маси транспортного засобу та вантажу.
Отже, співробітниками Державної служби України з безпеки на транспорті проводився документальний габаритно-ваговий контроль (відповідно до відомостей зазначених в товарно-транспортній накладній №1652 від 28 березня 2026 року), який не вимагав проведення зважування транспортного засобу на спеціальному обладнанні.
Факт перевищення транспортним засобом вагових параметрів встановлений відповідачем на підставі відомостей товарно-транспортної накладної №1652 від 28 березня 2026 року.
Відповідно до ст.51-1 Закону України "Про автомобільний транспорт" вантажовідправник зобов`язаний: вносити до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж відомості про масу або габарити вантажу, а також повне найменування вантажоодержувача та автомобільного перевізника (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті або відмітку у відповідному полі в ID-картці), прізвище, ім`я, по батькові, номер посвідчення водія, а також інші відомості, визначені законодавством; надавати перевізнику необхідні документи на вантаж, що містять достовірну інформацію.
Згідно зі ст.49 вказаного Закону водій транспортного засобу при внутрішньому перевезенні вантажів має право відмовлятися від прийняття для перевезення вантажу, який не відповідає встановленим вимогам.
Враховуючи вищевикладене, водій транспортного засобу перед прийняттям вантажу зобов`язаний перевірити відповідність реквізитів ТТН, в тому числі маси ТЗ із вантажем, зазначеної у ТТН, та відповідність таких чинним нормам законодавства щодо дозволених вагових параметрів.
Відповідно, за умови будь-яких невідповідностей, водій може відмовитись від прийняття вантажу для перевезення, узгодивши зазначене з перевізником.
В той же час, приймаючи вантаж до перевезення, проставляючи власноручний підпис, водій та вантажовідправник підтверджують достовірність внесених даних до ТТН (підписи наявні).
Враховуючи вищезазначене слід зазначити, що на виконання вимог чинного законодавства учасники господарських відносин з перевезення вантажу зобов`язані самостійно визначити вагу вантажу, додати до власної ваги ТЗ та зазначити достовірні дані щодо параметрів ТЗ у ТТН.
У випадку невиконання таких умов перевізник повинен відмовитись від такого перевезення. За умови прийняття такого вантажу до перевезення перевізник підтверджує, що ТТН містить правдиву інформацію.
Відповідно до статті 34 Закону України «про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільний перевізник повинен:
- виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;
- утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;
- забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут;
- забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;
- організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод;
- забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;
- забезпечувати безпеку дорожнього руху;
- забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі. Чинне законодавство допускає можливість відхилення від нормативно-вагових параметрів, але не більш як на 2 %, що в тому числі є деякою допустимою похибкою для можливих випадків незначного зміщення предмету перевезення. Саме на автомобільного перевізника покладено обов`язок (додатковий тягар) при прийнятті для перевезення товару. В протилежному випадку відповідальність лежить саме на перевізнику, в якого завжди є вибір: або отримувати (завантажувати) для транспортування товар (сипучий/рухомий) майже до граничних величин дозволених/допустимих нормативів з можливим ризиком порушення положень пункту 22.5 Правил дорожнього руху; або утриматися від навантаження транспортного засобу до граничних величин дозволених/допустимих нормативів, надаючи достатній запас вільної ваги для уникнення перевищення ваги на осі при ймовірному зміщенні предмету перевезення в русі.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. - водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Згідно з визначеннями, наведеними у главі 1 Правил №363 - перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Транспортна послуга - перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.
Судом встановлено, що перевезення вантажу здійснювалось відповідно до №1652 від 28 березня 2026 року, а автомобільним перевізником виступав позивача.
Тобто саме позивач організував, здійснював дане перевезення вантажу з порушенням вагових обмежень, що є підставою застосування до нього як автомобільного перевізника адміністративно-господарського штрафу на підставі статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Факт допущення порушень, зафіксованих у акті перевірки, позивачем фактично не заперечується. 
Таким чином, перевезення згідно із ТТН №1652 від 28 березня 2026 року здійснювалось ним в межах його господарської діяльності, з перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 60 відсотків при перевезенні подільного вантажу.
На основі інформації, що зазначена в № 253 від 19.06.2025, транспортний засіб рухався на дорозі місцевого значення з фактичною вагою 40,323 тонн, при нормативно дозволеній в 24 тони. 
Отже, враховуючи вищенаведене в сукупності, суд доходить висновку, що інформація, відображена в ТТН №1652 від 28 березня 2026 року є достовірним доказом вчинення позивачем порушення.
Перевищення вагових норм, встановлених за результатами документального контролю, не потребує фактичного зважування, оскільки транспортний засіб від самого початку був завантажений понад вагові норми, що є порушенням вимог чинного законодавства у сфері автомобільних перевезень.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 12.03.2026 року у справі №280/8112/25, яка враховується судом під час прийняття рішення.
Судом не приймаються до уваги посилання позивача на те, що за маршрутом руху транспортного засобу були відсутні будь-які дорожні знаки, які забороняють рух вантажного транспорту, встановлюють обмеження щодо руху вантажних транспортних засобів або визначають допустиму максимальну масу транспортного засобу, адже необізнаність водія та автомобільного перевізника з вимогами п.22.5 ПДР України щодо нормативно дозволеної маси транспортного засобу з вантажем, з якою можна рухатися дорогою місцевого значення, не звільняє їх від обов`язку дотримуватися вказаної норми.
Перевізник завчасно знав маршрут руху, що підтверджується ТТН №1652 від 28 березня 2026 року , а отже повинен був врахувати габаритно-вагові норми, встановлені для тієї чи іншої ділянки дороги і, відповідно, перевозити ту масу вантажу, яка не спричинить руйнування доріг загального користування. При цьому, сама по собі відсутність дорожнього знаку, який забороняє рух транспортних засобів із перевищенням 24т, не змінює значення дороги (загального користування місцевого значення) і це на зважаючи на те, що позивач не був позбалвений можливості отримати дозвіл при перевезенні неподільного вантажу.
За таких обставин, суд доходить висновку, що приймаючи оскаржену постанову відповідач порушень вимог законодавства не допустив, у а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи. 
Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна