П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/5871/25	

Перша інстанція: суддя Андрухів В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.
суддів – Бойка А.В., Тарновецького І.І.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:
-визнати протиправними дії щодо не проведення нарахування та виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати за весь час затримки по день фактичного розрахунку 31.01.2025 по виплаті щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 за період з 01.03.2018 по 02.09.2019 у розмірі 3818,50 грн., щомісяця, в загальній сумі 68 987,57 грн. відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі- Постанова №1078).
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати за весь час затримки по день фактичного розрахунку 31.01.2025 по виплаті щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 за період з 01.03.2018 по 02.09.2019 у розмірі 3818,50 грн. щомісяця в загальній сумі 68 987,57 грн. відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час проходження служби відповідач не в повному обсязі виплачував грошове забезпечення, у зв`язку з чим він вимушений був звернутися до суду за захистом порушеного права. Далі, як пояснює позивач, на виконання судового рішення ВЧ НОМЕР_1 виплатила нараховані суми грошового забезпечення, водночас, в порушення вимог Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі – Закон №2050-ІІІ) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі – Порядок №159), не здійснила виплату компенсації втрати частини доходів, яка виникла через затримку виплати нарахованого доходу. Враховуючи тривалу невиплату частини грошового забезпечення за минулий період, яка сталась внаслідок вини відповідача, позивач вважає, що у нього виникло право на виплату компенсації втрати частини доходів, відповідно до приписів Закону №2050-ІІІ та Порядку №159.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року позов ОСОБА_1 – задоволено.
Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо непроведення ОСОБА_1 нарахування та виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати за весь час затримки по день фактичного розрахунку 31.01.2025 по виплаті щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 за період з 01.03.2018 02.09.2019.
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за весь час затримки по день фактичного розрахунку 31.01.2025 по виплаті щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 за період з 01.03.2018 по 02.09.2019 у розмірі 3818,50 грн., щомісяця, в загальній сумі 68987,57 грн. відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ВЧ НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльність щодо не виплати компенсації втрати частини доходів, оскільки сума виплаченого доходу за рішенням суду в порядку виконання, не є об`єктом для компенсації в розумінні положень Закону №2050-ІІІ, оскільки норми цього Закону на виплати доходу за рішенням суду не поширюються. Апелянт зауважує на тому, що відповідно до положень статей 3, 4 Закону №2050-ІІІ підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: нарахування громадянину належних йому доходів; доходи не повинні носити разовий характер; порушення встановлених строків їх виплати; затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги. Як наголошує апелянт, виплата перерахованого грошового забезпечення носить разовий характер, а тому не є підставою для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку порушення строків її виплати. 
ОСОБА_1 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, зокрема Військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу із наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 414 від 21.08.2019 ОСОБА_1 відповідно до пункту «а» частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнений з військової служби.
Разом з тим, під час проходження служби у ВЧ НОМЕР_1 позивачу не в повному обсязі нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення, а тому позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 у справі №420/4421/24, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2024 позов ОСОБА_1 - задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 нарахування та виплати щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 за період з 01.03.2018 по 02.09.2019 відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 №1078. 
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 за період з 01.03.2018 по 02.09.2019 у розмірі 3818,50 грн. щомісяця в загальній сумі 68 987,57 грн. відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
31.01.2025 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 у справі №420/4421/24, відповідачем виплачені на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 67 952,76 грн., що не заперечується сторонами. 
03.02.2025 позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати за весь час затримки по день фактичного розрахунку однак листом ВЧ НОМЕР_1 від 18.02.2025 за №1042/302/27/176/пс у задоволенні вказаної заяви відмовлено.
Оскільки відповідач не виплатив компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідно до норм Закону№2050-ІІІ, позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення. При цьому, суд зазначив, що факт несвоєчасної виплати позивачу сум грошового забезпечення, встановлений судовим рішенням у справі №420/4421/24, що свідчить про набуття останнім права на компенсацію втрати частини доходу. Суд указав, що основними умовами виплати компенсації є порушення строків виплати доходу, а виплата компенсації здійснюється в день виплати суми доходу, тобто, законодавець пов`язує виплату компенсації з виплатою основної суми доходу.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульоване Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі і вище – Закон №2050-ІІІ).
Стаття 1 Закону №2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
У розумінні Закону № 2050-ІІІ заробітна плата (грошове забезпечення) є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випаду її присудження за рішенням суду. 
При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Використане у статтях 3, 4 Закону № 2050-ІІІ формулювання доводить, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, та означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
За змістом статті 7 Закону №2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
21.02.2001 постановою Кабінету Міністрів України №159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, пункти 1,2 якого відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексі інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлений (визначений) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі грошового забезпечення) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.
Як встановлено матеріалами справи, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 у справі №420/4421/24, з метою відновлення порушеного права, 31.01.2025 позивачу виплачена сума 67 952,76 грн., а відтак, відповідно до приписів наведеного вище законодавства, останній набув право на компенсацію втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строків виплати доходу.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 набув право на виплату компенсації втрати частини грошових доходів, відповідно до норм Закону№2050-ІІІ.
Наведені доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу, а не у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі судового рішення, несвоєчасного виконання рішення суду тощо. 
Варто зазначити, що вказані кошти нараховані в результаті перерахунку грошового забезпечення та відновлення порушених прав позивача, та вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ, у зв`язку з чим позивач набув право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати доходу.
При цьому, колегія суддів вважає необхідним наголосити на тому, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи, у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а тому слід констатувати, що вони висновків суду першої інстанції не спростовують, та не містять аргументів яким би не була надана оцінка судом першої інстанції, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя І.І. Тарновецький