ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2026 року Чернігів Справа № 620/6081/26

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Корюківської окружної прокуратури до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

Корюківська окружна прокуратура (далі - позивач) за допомогою системи ''Електронний суд'' звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі – відповідач, ГУ ДПС), в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ 44094124) щодо невжиття заходів з організації роботи з обліку, зберігання, оцінки та розпорядження ідеальної частки житлового будинку за адресою: вул. Петра Сагайдачного, 16, м. Сновськ, Корюківського району, Чернігівської області, зобов`язавши Головне управління ДПС у Чернігівській області вчинити дії з організації роботи з обліку, зберігання, оцінки та розпорядження ідеальної частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ 44094124 ) щодо не реєстрації права державної власності на ідеальну частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;
зобов`язати Головне управління ДПС у Чернігівській області вчинити дії щодо оформлення державної реєстрації права власності на ідеальну частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Корюківською окружною прокуратурою при виконанні повноважень, передбачених ст. 131 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено порушення вимог законодавства щодо прийняття та оформлення спадщини на майно, його обліку та розпорядження. 
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в електронній формі. Ухвалою суду сторонам надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому повністю не визнає позовні вимоги, вважає, що позов є необґрунтованим та безпідставним, а тому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.
Позивачем подана відповідь на відзив, в якій зазначені аналогічні обставини, викладені в позові.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Так, на території Сновської ОТГ за адресою: вул. Петра Сагайдачного, 16, м. Сновськ Корюківського району Чернігівської області знаходиться житловий будинок, власником ідеальної частки якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актовим записом про смерть № 9 від 18.01.1991. 
Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського ОБТІ» від 19.04.2024 власником ідеальної частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (раніше – АДРЕСА_2 ) є ОСОБА_1 (на підставі договору купівлі-продажу від 01.04.1974 № 518). 
На підставі рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 23.08.2019 у справі № 749/537/19 ОСОБА_2 виділено у натурі у приватну власність частини житлового будинку за адресою; АДРЕСА_1 . 
Згідно зі спадковою справою № 2/1991 щодо спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 до державного нотаріуса звернулася ОСОБА_3 з заявою щодо видачі коштів на поховання останнього. 
Заяви про прийняття спадщини ніким не подавалися, свідоцтво про право на спадщину державним нотаріусом не видавалося. 
Спадщина після смерті ОСОБА_1 відкрилася під час дії ЦК УРСР.
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. 
Частиною 4 статті 53 КАС України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу. 
Поняття «інтереси держави» є оціночним, а тому прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавства, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Таким чином, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які можуть збігатися повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств, організацій.
Обираючи форму представництва, прокурор визначає в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту. Про це ж йдеться у рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі про представництво інтересів держави в арбітражному судочинстві, яке згідно зі ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд» є обов`язковим до виконання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі № 810/2763/17 дійшла висновку, відповідно до якого за загальним визначенням «публічним інтересом» є важливі для значної кількості фізичних і юридичних осіб потреби, які відповідно до законодавчо встановленої компетенції забезпечуються суб`єктами публічної адміністрації. Тобто публічний інтерес є не чим іншим, як певною сукупністю приватних інтересів.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 53 КАС України підставами звернення прокурора до суду є:- неналежний захист інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган);- відсутність такого органу або відсутність у нього повноважень щодо звернення до суду. 
Як вбачається з висновку Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, а також у разі його відсутності. 
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як встановлено судом вище спадщина після смерті ОСОБА_1 відкрилася під час дії ЦК УРСР, у зв`язку з цим, зважаючи на вимоги абз. 2 п. 5 Прикінцевих та ЦК України перехідних положень, положення саме ЦК УРСР підлягають у даному випадку застосуванню при вирішенні питання про спадкування майна померлого.
Так, згідно зі ст. 524 ЦК УРСР заповітом. 
Положення ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за кореспондується з приписами ч. 1 - 3 ст. 555 ЦК УРСР , якими визначено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави в разі: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (ст. ст. 528 і 534 прийняв спадщини. 
Норми ст. ст. 524 цього Кодексу , 555 ЦК УРСР ); 5) якщо ні один із спадкоємців не щодо переходу спадкового майна за правом спадкоємства до держави є імперативними, оскільки системне тлумачення ч. 2 ст. 549 , ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР України , абз. 2 п. 5 Прикінцевих та свідчать, що законодавець в ЦК УРСР перехідних положень ЦК на відміну від ЦК України та існування конструкції «відумерлої спадщини» передбачав автоматичний перехід спадщини за правом спадкоємства до держави. Будь-яких дій щодо прийняття спадщини держава не здійснювала. Держава при існуванні юридичних фактів, визначених п.п. 1 - 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР , завжди приймала спадщину і не могла від неї відмовитися.
Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28.10.1999).
Відповідно до ст. ст. 6, 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. 
За ст. 13 Конституції України, ст. 324 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. 
Згідно зі ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами. 
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ст. 328 ЦК України). 
Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом (ст. 329 ЦК України).
За п.п. 19.1.23 п. 19.1 ст. 19 Податкового кодексу України (далі – ПК України) податковий орган організовує роботу з виявлення, обліку, зберігання, оцінки та розпорядження безхазяйним майном та іншим майном, що переходить у власність держави, а також обліку, попередньої оцінки, зберігання майна, вилученого та конфіскованого та порушення митного і податкового законодавства.
Згідно з п.п. 23 п. 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 , ДПС відповідно до покладених на неї завдань організовує роботу з виявлення, обліку, зберігання, оцінки, розпорядження безхазяйним майном, а також іншим майном, що переходить у власність держави, та з обліку, попередньої оцінки, зберігання майна, вилученого та конфіскованого за порушення податкового законодавства. 
Згідно з п. 1 Положення про Головне управління ДПС у Чернігівській області (далі – ГУ ДПС), затвердженого наказом Державної податкової служби України № 643 від 12.11.2020, ГУ ДПС є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. 
Підпунктом 19 пункту 4 вказаного Положення передбачено, що ГУ ДПС відповідно до покладених на нього завдань здійснює роботу з виявлення, обліку, зберігання, оцінки, розпорядження безхазяйним майном, а також іншим майном, що переходить у власність держави, та з обліку, попередньої оцінки, зберігання майна, вилученого та конфіскованого за порушення податкового законодавства.
За вимогами Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 № 1340 (далі – Порядок № 1340), дія якого розповсюджується на майно, що за правом успадкування перейшло у власність держави (п.п. 8 п. 1 Порядку), податковий орган здійснює облік і зберігання майна, його оцінку, розпорядження. 
Згідно з п. 17 Порядку № 1340 майно, що перейшло у власність держави і отримано безоплатно відповідними юридичними особами, відображається в бухгалтерському обліку та звітності в порядку, встановленому законодавством. 
Контроль за цільовим використанням майна, переданого безоплатно, покладається на державні органи, установи, організації, що його отримали, а також на контролюючі та правоохоронні органи у межах їх компетенції. 
За неправомірне чи нецільове використання, втрату або не відображення в обліку отриманого безоплатно майна, а також за інші порушення під час поводження з ними юридичні особи, які його отримали, несуть адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність згідно із законом. 
Порядок взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави, крім безхазяйного нерухомого майна, деталізовано наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 570. 
Зокрема, указаний чинний наразі нормативно-правовий акт регулює питання обліку такого майна, перевірку наявності цього майна за місцезнаходженням, складання акту опису і попередньої оцінки, укладання договору про його зберігання (п. 2.3). 
Взяте на облік майно передається для подальшого розпорядження ним на підставі акта опису, оцінки та передачі майна, а також може реалізовуватися через торгівельні підприємства, аукціони, біржі. 
Відповідно до вимог Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» об`єкти права державної власності можуть бути передані у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст. При цьому звертаю увагу, що згідно з ч. 2 ст. 2 цього Закону не можуть бути об`єктами передачі з державної у комунальну власність об`єкти, право власності на які не зареєстровано в установленому законом порядку. 
У випадку нерухомого майна, яке походить із «старих» реєстраційних систем, відсутність належного оформлення та актуалізації права власності у сучасному державному реєстрі фактично створює стан правової невизначеності, за якого формально існуюче право держави не може бути повною мірою реалізоване та захищене у публічно-правових та цивільних правовідносинах. 
Таким чином, оформлення податковим органом правовстановлюючих документів на державне майно сприятиме у подальшому, за наявності волевиявлення власника майна – ГУ ДПС, належній його передачі в комунальну власність Сновської територіальної громади на підставі норм Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» (ст. 3).
Аналізуючи вказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що органи державної влади відповідно до своїх повноважень та в силу вимог закону повинні забезпечувати реалізацію державної політики у сфері володіння, користування і розпорядження об`єктами державної власності, у тому числі щодо реєстрації права власності на них.
Так, згідно зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі – Закон) загальними засадами державної реєстрації прав є обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. 
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:- реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;- на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. 
У силу вимог ст. 5 Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливо без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. 
Згідно з Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 № 121 (яка діяла до 06.08.2012), державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.). Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форм власності. 
Відповідно до п. 1.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 (який діяв до 01.01.2013), обов`язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особам органів місцевого самоврядування.
Реєстрація права державної власності на нерухоме майно не тільки надає наявність статусу власника такого об`єкта, але і утворює обов`язки щодо його захисту, збереження. 
Однак, відповідачем не вжито жодних заходів щодо реєстрації права державної власності на ідеальну частку житлового будинку за адресою: вул. Петра Сайгайдачного, 16, у м. Сновськ, Корюківського району, Чернігівської області.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що бездіяльність уповноваженого органу, який відповідно до покладених на нього функцій здійснює облік, інвентаризацію та організацію оформлення майна, що перейшло у власність держави, полягає у невжитті заходів щодо належного документального оформлення та ініціювання державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Така бездіяльність є триваючою, оскільки обов`язок із вчинення відповідних дій є постійним до моменту його належного виконання, та безпосередньо перешкоджає реалізації державою своїх повноважень як власника.
Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. 
Невжиття заходів щодо реєстрації права державної власності на майно сприяє руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечує збереження, утримання, та відповідне користування нерухомістю. 
Така позиція (бездіяльність) контролюючого органу є протиправною, такою, що суперечить нормам чинного законодавства та свідчить про безвідповідальне відношення до покладеного законом обов`язку належного розпорядження державним майном. Тривалий час податковим органом не вжито жодних заходів щодо ініціювання реєстрації права державної власності на будівлю, що створює передумови для зловживань при розпорядженні відповідним об`єктом, а також може призвести до негативних наслідків, таких як руйнування будівлі та/або незаконне відчуження нерухомого майна. 
Законність, пропорційність та своєчасність є одними із критеріїв, за яким адміністративний суд надає оцінку діям чи бездіяльності відповідача, відповідно до яких суттєвим є дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), дії повинні бути вчинені протягом розумного строку, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. 
З метою з`ясування причин невжиття заходів щодо реєстрації права державної власності на спірне майно, окружною прокуратурою 01.05.2026 до відповідача скеровано відповідного листа. 
Як зазначив відповідач у відповіді від 13.05.2026 обов`язок вживати заходів по прийняттю спадщини щодо майна, яке згідно вимог ЦК УРСР за правом спадкоємства переходить до держави, у органів податкової служби відсутній.
Отже, відповідач не надав жодних належних, допустимих та аргументованих доказів на підтвердження причин невиконання своїх повноважень у розумний строк. У подальшому можуть мати місце незворотні наслідки у вигляді втрати майна. 
З огляду на викладене, відповідач, проявляючи бездіяльність, не діє на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, своєчасно, тобто протягом розумного строку, пропорційно, що є порушенням ч. 2 ст. 2 КАС України. Наведене свідчить про бездіяльність ГУ ДПС. 
Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (далі – Порядок № 1127), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. 
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно- це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.09.2021 у рамках справи № 810/881/17 досліджено питання щодо встановлення факту публічного правонаступництва. 
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів. 
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувались ліквідованим органом, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі. 
Отже, правонаступництво в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції. 
У такому випадку також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин. 
Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама по собі має бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
Отже, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень як юридичної особи.
Згідно з наказом Міністерства фінансів Української PCP від 13.04.1990 № 19 «Про утворення державної податкової служби» була створена Державна податкова інспекція по Корюківському району, яка розпочала свою діяльність у липні 1990 року.
Відповідно до Указу Президента України від 22.08.1996 № 760/96 «Про утворення Державної податкової адміністрації України та місцевих державних податкових адміністрацій» на базі Державної податкової інспекції по Корюківському району утворено Державну податкову адміністрацію у Корю?ківському районі, яку визначено правонаступником Державної податкової ін?спекції по Корюківському району. 
У зв`язку з ліквідацією державних податкових інспекцій у Корюківському та Щорському районах, відповідно до наказу Державної податкової адміністрації України від 26.10.1998 № 502 «Про внесення змін до наказів Державної податкової адміністрації України від 12.02.1998 № 66 та від 23.06.1998 № 301» було об`єднано Державну податкову інспекцію у Корюківському районі та Державну податкову інспекцію у Щорському районі в Корюківську міжрайонну державну податкову інспекцію. 
Згідно з Положенням про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого Указом Президента України від 13.07.2000 № 886/2000, та на виконання вимог наказу ДПА України від 24.12.2005 № 597 «Про затвердження програми реорганізації органів державної податкової служби на 2006 рік» проведено реорганізацію Корюківської міжрайонної державної податкової інспекції шляхом виділення Державної податкової інспекції у Щорському районі та Державної податкової інспекції у Корюківському районі
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 № 981 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», наказу ДПС України від 20.10.2011 № 72 «Про реорганізацію окремих територіальних органів Державної податкової служби» зі змінами, проведено реорганізацію ДПІ у Корюківському районі шляхом злиття з державною податковою інспекцією у Щорському районі у Корюківську міжрайонну державну податкову інспекцію Чернігівської області Державної податкової служби
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 № 229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів», на виконання наказу Міністерства доходів і зборів України від 16.04.2013 № 41 «Про організацію утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів», наказу ДПС України від 06.06.2013 № 39 «Про реорганізацію територіальних органів Державної податкової служби у Чернігівській області» проведено реорганізацію Корюківської міжрайонної державної податкової інспекції Чернігівської області Державної податкової служби шляхом приєднання до Корюківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області, яку визначено правонаступником Корюківської міжрайонної державної податкової інспекції Чернігівської області Державної податкової служби.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» Корюківську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Чернігівській області приєднано до Корюківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області, яку Положенням про Корюківську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Чернігівській області, затверджену наказом ДФС України від 26.08.2014 № 75, визначено правонаступником Корюківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.2015 № 892 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби» Корюківська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Чернігівській області була реорганізована шляхом приєднання до Менської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області, яку Положенням про Менську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Чернігівській області, затвердженим наказом ДФС України від 18.04.2016 № 328, визначено правонаступником Корюківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання як структурних підрозділів до відповідних територіальних органів служби. Так, Менську ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області реорганізовано в Головне управління ДФС у Чернігівській області. 
Згідно з положенням по Головне управління ДФС у Чернігівській області, затвердженим наказом ДФС України від 01.02.2019 № 80, останнє є правонаступником усіх прав та обов`язків Менської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. 
Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності. 
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, реорганізувавши деякі органи Державної фіскальної служби, зокрема Головне управління ДФС у Чернігівській області, приєднавши до Головного управління ДПС у Чернігівській області. 
З метою завершення здійснення зазначених заходів Урядом прийнято розпорядження від 21.08.2019 № 682-р «Питання Державної податкової служби» щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 893 «Про деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, зокрема, Головне управління ДПС у Чернігівській області.
Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» відповідно до ст. 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та Положення про Державну податкову службу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227, утворено як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України Головне управління ДПС у Чернігівській області, тобто без статусу юридичної особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.
Підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень. Для встановлення факту публічного правонаступництва суб`єкта владних повноважень визначальним є встановлення або припинення первісного суб`єкта або перехід повністю чи частково його функцій (адміністративної компетенції).
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 12.06.2018 у справі № 2а-23895/09/1270, від 13.03.2019 у справі № 524/4478/17, від 20.02.2019 у справі № 826/16659/15. 
Висновки Верховного Суду щодо застосування норм права підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (ст. 242 КАС України). 
У відповідності до підпункту 19 пункту 4 Положення про ГУ ДПС, останнє відповідно до покладених на нього завдань здійснює роботу з виявлення, обліку, зберігання, оцінки, розпорядження безхазяйним майном, а також іншим майном, що переходить у власність держави, та з обліку, попередньої оцінки, зберігання майна, вилученого та конфіскованого за порушення податкового законодавства.
Відповідачем з часу автоматичного набуття в державну власність нерухомого майна не вжито заходів щодо оформлення права державної власності. 
Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав, право власності чи користування на ідеальну частку житлового будинку за адресою: вул. Петра Сагайдачного, 16, у м. Сновськ Корюківського району Чернігівської області, не зареєстровано.
У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Позов Корюківської окружної прокуратури до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Чернігівській області щодо невжиття заходів з організації роботи з обліку, зберігання, оцінки та розпорядження ? ідеальної частки житлового будинку за адресою: вул. Петра Сагайдачного, 16, м. Сновськ, Корюківського району, Чернігівської області.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Чернігівській області вчинити дії з організації роботи з обліку, зберігання, оцінки та розпорядження ? ідеальної частки житлового будинку за адресою: вул. Петра Сагайдачного, 16, м. Сновськ, Корюківського району, Чернігівської області.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Чернігівській області щодо не реєстрації права державної власності на ? ідеальну частку житлового будинку за адресою: вул. Петра Сагайдачного, 16, м. Сновськ, Корюківського району, Чернігівської області.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Чернігівській області вчинити дії щодо оформлення державної реєстрації права власності на ? ідеальну частку житлового будинку за адресою: вул. Петра Сагайдачного, 16, м. Сновськ, Корюківського району, Чернігівської області. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Корюківська окружна прокуратура (вул. Шевченка, 98,м. Корюківка,Корюківський р-н, Чернігівська обл.,15300, код ЄДРПОУ 0291011422).

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11,м. Чернігів,Чернігівська обл., Чернігівський р-н,14000, код ЄДРПОУ 44094124).

Повне судове рішення складено 31.07.2026.

Суддя Оксана ТИХОНЕНКО