Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
09 липня 2026 року справа № 520/11184/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Григоров Д.В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.,м. Харків, Харківська область,61022, код ЄДРПОУ:14099344) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила :
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 046350015679 від 10.04.2026 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» без врахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугою років працівникам освіти по ст. 55 п. «е» Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» наступні періоди: період навчання з 01.09.1990 року по 30.06.1995р. в Дніпропетровському державному університеті за спеціальністю « українська мова та література» за кваліфікацією філолог, викладач української мови та літератури, період роботи з 11.10.2017р. по 01.09.2023р. в загальній середній школі на посаді «вчителя української мови та літератури», період перебування у відпустці по догляду за дитиною з 01.01.2004р. по 31.12.2004р., до страхового та спеціального стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019, починаючи з 03.04.2026 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому було протиправно відмовлено у призначенні пенсії, що порушує право позивача на вільне володіння своїм майном у вигляді пенсії, оскільки відповідачем протиправно не включено до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 .
Ухвалою суду від 12.05.2026р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Відповідачем до суду подано відзив на адміністративний позов, у якому останній зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.
З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми та належними.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 03.04.2026р. через веб-портал звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Заява позивачки була розглянута ГУ Пенсійного фонду в Харківській області, згідно п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії. з урахуванням принципу екстериторіальності відповідно до Порядку № 22-1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України від 25.11.2005р. № 22-1 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.04.2026р. №046350015679 було відмовлено ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугою років; роз`яснено, що до спеціального та загального трудового стажу роботи зараховано всі періоди роботи. Відмовляючи позивачці в призначенні пенсії відповідач виходив з відсутності у позивачки стажу за вислугу років - 26 років 6 місяців на 11.10.2017р.; страховий стаж позивачки становить: 36 років 01 місяць 05 днів; страховий стаж за вислугу років становить: 22 роки 09 місяців 02 дні. 
Не погоджуючись із наведеним, позивач звернувся до суду з позовом в цій справі.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII “Про пенсійне забезпечення” (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Згідно з положеннями статті 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятим на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Положеннями статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту “е” статті 55.
Пунктом “е” статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”, який набув чинності з 01.04.2015 пункт “е” статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно з якою право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
У подальшому, згідно із Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 24.12.2015 № 911-VIII до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 також було внесено зміни, відповідно до якого пункт “е” вказаної статті має такий зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Отже, Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.
Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту “а” статті 54, статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02 березня 2015 року № 213-VIII, “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
Конституційний Суд України, приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах “е”, “ж” статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.
Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.
Враховуючи викладене, з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні позивачу пенсії за вислугою років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII, та при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.
Відмовляючи у задоволенні заяви про призначення позивачу пенсії, відповідач зазначив, що у ОСОБА_1 станом на 11.10.2017р. недостатньо спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії (вислуги років). До такого стажу відповідачем станом на 11.10.2017р. зараховано 22 роки 09 місяців 26 днів. При цьому, в оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 36 років 01 місяць 02 дні.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-ІV.
03 жовтня 2017 року прийнято Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.
Згідно з пунктом 2-1 Розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України “Про пенсійне забезпечення”.
Також Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:
“До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії”.
Враховуючи положення п. 2-1 та п. 16 Розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років згідно з положеннями пункту “е” статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11.10.2017.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 440/1286/20.
У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 містяться, зокрема, такі записи: 
05.10.1988 зарахована на посаду лаборанта на 2/3 ставки кабінету фізики середньої школи № 4; 
01.09.1989 призначена викладачем української мови та літератури з тижневим навантаженням 5 годин; 
27.08.1990 звільнена у зв`язку з вступом до ВНЗ; 
01.09.1990 зарахована до числа студентів Дніпропетровського державного університету;
05.04.1993 переведена на заочний факультет;
з 09.11.1995 по 01.09.2023 працювала на посаді вчителя української мови та літератури середньої школи № 4 м. Павлограда.
Згідно з розрахунком стажу позивачки (формою РС-право) періоди її роботи з 05.10.1988 до 27.08.1990, з 09.11.1995 до 31.12.2003, з 01.01.2005 до 10.10.2017 зараховано до спеціального стажу працівника освіти, період роботи з 11.10.2017 до 31.12.2024 - до загального страхового стажу.
Правильність обчислення відповідачем тривалості спеціального стажу, визначеного станом на 10.10.2017 (22 роки 09 місяців 26 днів), позивач не оскаржує.
Суд дійшов висновку, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 не мала права на пенсію за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України № 1788-ХІІ, оскільки станом на 11 жовтня 2017 року, тобто на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій”, її стаж був меншим ніж 26 років 6 місяців років.
Такий висновок відповідає викладеному у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 440/1286/20.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти відповідно до пункту “е” частини першої статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” за період роботи з 11.10.2017 до 01.09.2023 позивач набула після 11.10.2017 дня набрання чинності Законом № 2148-VIII, який є чинним та неконституційним не визнавався.
Висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 06.11.2023 у справі № 240/24/21, на яку міститься посилання у позовній заяві, стосуються правовідносин щодо призначення пенсії на підставі п. “в” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, тобто у правовідносинах, що не є подібними до спірних у справі, що розглядається.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 046350015679 від 13.02.2025р. про відмову у призначенні пенсії позивачу за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, та відсутність підстав для його скасування.
Позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до спеціального стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. “е” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, періоду роботи з 11.10.2017 до 01.09.2023, та призначення позивачу з 03.04.2026 пенсії за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії, у задоволенні якої судом відмовлено.
Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних.
На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 9, 243-246, 291, 293, 295-296 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров