Справа № 716/600/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.09.2026 м.Заставна 
Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді     Шевчук Р.М.,
при секретарі    Єлащуку Р.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду в м Заставна цивільну справуза позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 22.09.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту № 959211859, умовами якого визначено порядок надання та повернення кредиту, сплати процентів і комісії, права та обов`язки сторін, порядок врегулювання спорів та строк дії договору.
На виконання умов договору ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало на платіжний засіб відповідача кредитні кошти у загальному розмірі 27 441 гривень, що підтверджується довідками про перерахунок ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та платіжним дорученням.
Позивач зазначає, що відповідач належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 265 від 02.01.2024, за яким від Первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
В подальшому 31.07.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 31/0724-01.
Зазначає, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 31.07.2024 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
15.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 15/07/25-Е відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 , за Кредитним договором Відповідно до Реєстру Боржників № Б/Н від 15.07.2025 за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 96 531,01 грн.
Отже, позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 959211859 від 22.09.2023 року.
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором позивач просив стягнути з нього заборгованість у розмірі 96 531,01 грн та понесені судові витрати.
Ухвалою суду від 23.04.2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС»,в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив провести розгляд справи за відсутності представника не заперечував щодо заочного розгляду справи. 
Крім цього, представником позивача в поясненнях на відзив заявлено прохання про розгляд справи за його відсутності 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином. 
Про розгляд справи повідомлялася судовою повісткою за зареєстрованим місцем проживання. Направив до суду відзив на позовну заяву в якому не погоджується із позовними вимогами ТОВ «ФК «ЕЙС» та вважає їх необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Зокрема зазначає., що позивач просить суд стягнути з нього значну суму заборгованості, яка складається, зокрема, із надмірно завищених процентів. 
Разом з тим вказує, що позивачем не надано повного та зрозумілого розрахунку, відсутня деталізація нарахування процентів; відсутній покроковий розрахунок заборгованості не надано формули нарахування; не зазначено періоди та підстави кожного нарахування. 
Надані позивачем таблиці та реєстри не дозволяють перевірити правильність обчислення заявленої до стягнення суми. 
Зазначає, що фактично суду запропоновано без перевірки погодитися із внутрішнім розрахунком позивача, який не підтверджений належними доказами. Позивач не надав: банківських виписок, платіжних доручень, первинних бухгалтерських документів, підтвердження руху коштів, підтвердження кожного нарахування процентів.
Надані копії договорів факторингу, реєстрів та внутрішніх документів фінансових компаній не є належним доказом існування саме такого розміру заборгованості. Крім цього вказує, що ним здійснювались часткові платежі за кредитними зобов`язаннями. 
Однак позивачем не надано повної історії руху коштів, не доведено врахування всіх платежів; не підтверджено залишок боргу після кожної оплати. За таких обставин встановити реальний розмір заборгованості неможливо. 
Крім цього вказує, що позивач посилається на низку договорів факторингу між різними юридичними особами. 
Зазначає,що відсутні належні докази безперервного переходу права вимоги; не доведено належне включення саме мого договору до реєстрів передачі; відсутні належним чином оформлені первинні документи щодо передачі права вимоги; не доведено факт належного повідомлення мене про відступлення права вимоги. Вказує, що додані позивачем реєстри є шаблонними документами масового характеру та самі по собі не підтверджують обсяг та дійсність заявлених вимог. 
Вказує, що позивачем не надано: технічних логів; IP-адрес; даних щодо пристрою; належного підтвердження електронної ідентифікації; доказів використання кваліфікованого електронного підпису; доказів належного підписання договору саме мною. 
Вважає, що факт введення одноразового коду не може автоматично підтверджувати належне укладення договору у розумінні вимог законодавства. 
Щодо нарахованих процентів зазначає, що позивач просить стягнути суму процентів, яка у декілька разів перевищує суму фактично отриманих коштів, такий розмір нарахувань суперечить принципам справедливості; порушує принцип добросовісності; є явно неспівмірним наслідкам можливого порушення зобов`язання. 
Зазначає, що надані позивачем документи не дозволяють встановити: дату виникнення прострочення; період нарахування процентів; порядок зміни розміру заборгованості; правильність кінцевої суми. 
Вважає, що заявлені вимоги мають припущувальний характер. 
Крім цього вказує, що він перебуває за межами України та має статус учасника бойових дій (УБД), що суттєво ускладнює: доступ до документів та можливість особистої участі, можливість оперативного отримання інформації. Просить суд врахувати ці обставини при розгляді справи.Позивач в свою чергу направив відповідь на відзив в якому заперечив наведене у відзиві та просив задовольнити позовні вимоги.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 22.03.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_2 укладено в електронній формі договір про надання кредитної лінії № 959211859.
За умовами договору відповідачу надано кредитну лінію у розмірі на суму 20 000,00 грн, відповідно до п. 8.3.1. За період від дати видачі Кредиту до 22.10.2023 р. (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 124,10 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 0,34 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним ( Дисконтна процентна ставка). 
Відповідно до п. 8.5. у разі здійснення Починальником двох та більше пролонгацій, Кредитодавець має право зменшити розмір Індивідуальної процентної ставки у наступних періодах Пролонгації. 
Умовами договору визначений строк кредитування, а саме до 22.10.2028 року. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора FEBS-2825.
Факт укладення кредитного договору та перерахування відповідачу кредитних коштів підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законодавства України про платіжні послуги, фінансові послуги та інших нормативно-правових актів.
Згідно з частиною третьою статті 13 зазначеного Закону особа, яка отримала плату за товар, роботу чи послугу відповідно до умов електронного договору, повинна надати покупцеві, замовнику або споживачу електронний документ, квитанцію, чек чи інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.
Відповідно до пункту 10 постанови Правління Національного банку України від 03.11.2021 року № 113 «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів на рахунок споживача, повинні містити відповідні реквізити рахунку або електронного платіжного засобу споживача.
Матеріалами справи підтверджується, що кредитодавець (первинний кредитор перерахував на платіжний засіб відповідача кредитні кошти у загальному розмірі 27441,00 грн, що підтверджується довідками та платіжним дорученням первинного кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».
Крім цього судом було витребувано інформацію у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зарахування коштів на рахунок відповідача ОСОБА_1 надана інформація підтверджує зарахування коштів на рахунок який належить саме ОСОБА_1 . 
Таким чином, факт надання відповідачу кредитних коштів судом встановлено.
Крім того встановлено, що згідно наданого розрахунку первинного кредитора відповідачем погашено частину тіла кредиту в розмірі 7 442,12 та 4138,88 грн. – відсотки за користування кредитом.
Крім того встановлено, що після першого погашення заборгованості по тілу кредиту в сумі 6849,02 грн. первинним кредитором відповідачу були додатково надані кошти в користування в межах кредитного ліміту в сумі 5341,00 грн. 
Судом також встановлено, що в подальшому право грошової вимоги за кредитним договором № 171034017 переходило до наступних кредиторів.
28.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс`було укладено договір факторингу № 28/1118-01.
Відповідно до умов даного договору факторингу Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» зобов`язується їх прийняти та передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» в розпорядження грошові кошти за плату на умовах визначених цим договором. 
28.11.2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від  28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому всі інші умови договору залишились без змін.
31.12.2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу № 28/1118-01 від  28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2021 року.
31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020.
31.12.2022 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020.
31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024.
При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020.
31.07.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №31/0724-01 відповідно до п. 1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 31.12.2024 року включно, всі інші умови залишилися без змін.
15.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 15/07/25-Е відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 , за Кредитним договором.
Відповідно до Реєстру Боржників № Б/Н від 15.07.2025 за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 96 531,01 грн.
Таким чином відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона - боржник - зобов`язана вчинити на користь другої сторони - кредитора - певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною першою статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
За приписами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.
Отже, неповідомлення відповідача про заміну кредитора саме по собі не припиняє зобов`язання та не звільняє його від обов`язку виконати кредитне зобов`язання. Водночас відповідно до статті 516 ЦК України ризик несприятливих наслідків такого неповідомлення покладається на нового кредитора.
За змістом статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.
Разом із тим вирішальним у цій справі є питання про наявність у позивача правових підстав для дострокового стягнення всієї суми кредиту.
Відповідно до пункту 11.1 кредитного договору № 959211859 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом п`яти років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків - до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Отже, за відсутності дострокового припинення або розірвання договору кінцевий строк його дії та виконання зобов`язання щодо повернення кредиту припадає на 22.10.2028 року.
Таким чином, на момент звернення ТОВ «ФК «ЕЙС» до суду - 16.04.2026 року - кінцевий строк виконання зобов`язання щодо повернення кредиту в повному обсязі ще не настав.
Водночас пунктом 9.1.1.7 кредитного договору сторони погодили спеціальний порядок реалізації кредитодавцем права на дострокове повернення споживчого кредиту.
Згідно з указаним пунктом у разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом, щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, у повному обсязі шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення договору. При цьому договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення в тому числі на електронну пошту позивача. 
Отже, умовами договору не передбачено автоматичного настання строку повернення всієї суми кредиту внаслідок прострочення окремих платежів. Навпаки, реалізація права кредитодавця на дострокове повернення кредиту поставлена в залежність від повідомлення позичальника про дострокове припинення/розірвання договору.
Зазначене узгоджується з положеннями частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, у повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
При цьому кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача про допущене порушення із зазначенням дій, необхідних для його усунення, та строку, протягом якого такі дії мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору вимагає повернення споживчого кредиту або здійснення платежів, строк сплати яких ще не настав, споживач має право виконати таку вимогу протягом 30 календарних днів з дня її одержання, а у разі усунення порушення протягом цього строку вимога кредитодавця втрачає чинність.
Таким чином, звернення кредитодавця до суду саме по собі не замінює передбаченої законом та договором процедури пред`явлення вимоги про дострокове виконання зобов`язання.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 638/13683/15-ц, відповідно до якого у разі пред`явлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення кредиту така вимога має бути реалізована з дотриманням установленого законом порядку.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 року у справі № 553/1501/15-ц звернуто увагу на необхідність урахування строку, наданого боржнику для виконання вимоги про дострокове повернення кредиту.
Судом встановлено, що у даній справі матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення ТОВ «ФК «ЕЙС» відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту, а також доказів її отримання відповідачем.
Не містять матеріали справи й доказів дострокового припинення або розірвання кредитного договору у встановленому договором порядку.
Отже, позивач не довів дотримання передбаченої пунктом 9.1.1.7 кредитного договору та частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» процедури реалізації права на дострокове повернення кредиту.
Сам факт виникнення у відповідача простроченої заборгованості не свідчить про автоматичне настання строку повернення всієї суми кредиту, оскільки за умовами договору та відповідно до вимог закону для цього необхідним є вчинення кредитодавцем відповідних дій щодо пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту.
За таких обставин на момент звернення до суду строк виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення кредиту, строк погашення якого не настав , а позивач не набув права вимагати його дострокового стягнення без дотримання встановленої договором та законом процедури.
Посилання на частину другу статті 530 ЦК України не змінює наведеного висновку, оскільки у спірних правовідносинах строк виконання основного зобов`язання визначений умовами кредитного договору, а можливість його дострокового виконання безпосередньо врегульована пунктом 9.1.1.7 договору та частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».
Щодо розміру заборгованості суд зазначає наступне.
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за період з 23.09.2023 по 02.01.2024 сума заборгованості ОСОБА_1 , становить - 19 998,88 грн. тіло кредиту, 24 682,74 грн. проценти, загалом -44 681,62 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс» за період з 02.01.2024 по 31.07.2024 р. сума заборгованості ОСОБА_1 , становить 19 998,88 грн. тіло кредиту, 76 532,13 грн. проценти, загалом 96 531,01грн.
Разом із тим суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір заборгованості, яка могла бути предметом стягнення на момент звернення до суду.
Зокрема, визначаючи заборгованість за тілом кредиту в розмірі 19 998,88 грн., позивач не розмежував платежі, строк виконання яких уже настав не надав також графіку погашення кредиту, розрахунок залишку кредиту, строк повернення якого на момент звернення до суду ще не настав.
Таким чином, із наданого розрахунку неможливо встановити, яка саме частина зазначених19 998,88 грн є простроченою заборгованістю, строк виконання якої вже настав, а яка частина становить залишок кредиту, дострокове стягнення якого заявлено позивачем без дотримання передбаченої договором та законом процедури.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Отже, саме на позивача покладається обов`язок надати належний і зрозумілий розрахунок заборгованості, який дає можливість встановити її склад, розмір, періоди нарахування та строки виконання відповідних платежів.
Реєстр боржників, наданий позивачем, не може замінювати такий розрахунок, оскільки сам по собі лише фіксує загальну суму права вимоги, переданого фактору, та не містить необхідних відомостей про дати виникнення, склад і розмір кожного простроченого платежу.
Принцип змагальності не покладає на суд обов`язку замість позивача формувати структуру заявленої заборгованості, самостійно співвідносити платежі з графіком погашення кредиту, визначати їх черговість та здійснювати розрахунок заборгованості, який позивач належним чином не надав.
Вчинення судом таких дій фактично означало б усунення недоліків доказування сторони позивача та суперечило б принципам змагальності й процесуальної рівності сторін.
Суд не заперечує можливості стягнення платежів, строк виконання яких на момент розгляду справи настав, за умови належного доведення їх складу, розміру та факту прострочення. Однак у даній справі позивач заявив до стягнення всієї суми основного боргу, не розмежувавши прострочену частину та залишок кредиту, строк повернення якого не настав, а також не довів правомірності його дострокового стягнення.
Таким чином, позивачем не доведено ані дотримання встановленого договором та законом порядку реалізації права на дострокове повернення кредиту, ані розміру тієї частини основної заборгованості, строк виконання якої настав на момент звернення до суду.
За таких обставин вимога ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» про дострокове стягнення всієї заявленої суми заборгованості є передчасною та не підтверджена належними і допустимими доказами.
Отже, з урахуванням встановлених судом обставин та наведених положень законодавства, позовні вимоги про стягнення заявленої заборгованості задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.
На підставі ст.ст.2, 15, 509, 512, 514, 517, 526, 530, 536, 610-612, 625, 634, 1048, 1050, 1054, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 128, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 279-284, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Чернівецького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя   ШевчукР.М.