ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
06 травня 2026 року 	м. Тернопіль	Справа № 921/784/25 	

Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Боровця Я.Я.  
за участю секретаря судового засідання Шевчук К.О.
Розглянув справу у порядку загального позовного провадження
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування", пр. Бандери Степана, 22, м. Київ
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРН ТРАНС СЕРВІС", вул. Морозенка, 6, с. Біла, Тернопільська область
про відшкодування шкоди у розмірі 120 780,16 грн.

За участю учасників судового процесу:
від відповідача: Чубенко Н.М.- адвокат,
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – ОСОБА_1 : Дейнека О.В. - адвокат (участь в режимі відеоконференції).

Судові процедури.
Судом роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах справи згідно до вимог ГПК України. 
Фіксування судового засідання технічними засобами здійснюється відповідно до статті 222 ГПК України.
Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило. 
Суть справи. 
Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРН ТРАНС СЕРВІС" про відшкодування шкоди у розмірі 120 780,16 грн.
Відкриття провадження у справі. 
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2025, для розгляду справи №921/784/25 визначено суддю Боровця Я.Я.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 05.01.2026 відкрито провадження у справі №921/784/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10.02.2026.
Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.
Підготовче провадження.
Підготовче засідання вперше призначено на 10.02.2026.
У підготовчому засіданні 10.02.2026 оголошено перерву до 03.03.2026, про що зазначено у протоколі судового засідання.
Ухвалою суду від 03.03.2026 підготовче засідання відкладено на 19.03.2026 з підстав, викладених в ній.
Ухвалою суду від 03.03.2026 продовжено строк підготовчого провадження у справі №921/784/25 на 30 днів.
Протокольною ухвалою від 19.03.2026 підготовче засідання відкладено на 07.04.2026.
У підготовчому засіданні 07.04.2026 оголошено перерву до 16.04.2026, про що зазначено у протоколі судового засідання.
Ухвалою суду від 07.04.2026 продовжено строк підготовчого провадження у справі №921/784/25 до 16.04.2026, застосувавши ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Ухвалою суду від 16.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/784/26 до судового розгляду по суті на 28.04.2026.
Розгляд справи по суті.
У судовому засіданні – 28.04.2026 розпочато розгляд справи по суті.
При розгляді справи по суті, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази у справі, заслухав обґрунтування позовних вимог представника позивача, вступне та заключне слово, заперечення представника відповідача, його вступне та заключне слово, а також пояснення представника третьої особи, вступне та заключне слово.
У судовому засіданні 28.04.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення у справі №921/784/25 та оголошено перерву до 06.05.2026, про що зазначено у протоколі судового засідання.
У судовому засіданні 06.05.2026 суд оголосив скорочене рішення, відповідно до вимог статті 240 ГПК України.
Інші процесуальні дії.
Ухвалою суду від 19.01.2026 внесено дані РНОКПП НОМЕР_1 Чубенко Наталії Миколаївни до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи №921/784/25 в підсистемі "Електронний суд", в якості представника відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРН ТРАНС СЕРВІС". Надано представнику відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРН ТРАНС СЕРВІС" – адвокату Чубенко Наталії Миколаївні доступ до електронної справи №921/784/25 в підсистемі "Електронний суд".
Ухвалою суду від 09.02.2026 заяву представника позивача ТзДВ "Експрес Страхування" – адвоката Сас Олександра Миколайовича про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, задоволено.
Ухвалою суду від 03.03.2026 залучено до участі у справі №921/784/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – ОСОБА_1 . Поновлено строк позивачу для подання відповіді на відзив та приєднано її до матеріалів справи №921/784/25. 
Ухвалою суду від 06.04.2026 заяву задоволено. Залучено адвоката Дейнеку Олексія Вадимовича в якості представника третьої особи – Шумила Руслана Володимировича у справу №921/784/25. Внесено дані РНОКПП НОМЕР_2 Дейнеки Олексія Вадимовича до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи №921/784/25 в підсистемі "Електронний суд", в якості представника третьої особи – ОСОБА_1 . Надано представнику третьої особи – ОСОБА_1 – адвокату Дейнеці Олексію Вадимовичу доступ до електронної справи №921/784/25 в підсистемі "Електронний суд".
Ухвалою суду від 06.04.2026 заяву представника третьої особи – ОСОБА_1 – адвоката Дейнеки Олексія Вадимовича про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, задоволено.

Аргументи сторін.
Правова позиція позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" виплатило власнику автобуса NEOPLAN 116, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , страхове відшкодування в розмірі 120 780,16 грн за механічні пошкодження транспортного засобу, отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Зокрема зазначено, що позивачем набуто права вимоги до відповідача на підставі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Закону України "Про страхування" та Цивільного кодексу України.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Просив суд позов задоволити.
Заперечення відповідача.
Представник відповідача заперечує щодо позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов (вх. №687 від 28.01.2026).
Зокрема зазначає, що ТзДВ "Експрес Страхування" завчасно прийняло рішення про визнання дорожньо-транспортної пригоди в частині спричинення шкоди автобуса "NEOPLAN №116"д.р.н. НОМЕР_3 страховим випадком. Також вважає, що ТзДВ "Експрес Страхування" безпідставно здійснило страхову виплату ОСОБА_2 за пошкодження автобуса "NEOPLAN 116"д. р. н. НОМЕР_3 , оскільки спричинена шкода виникла внаслідок протиправних дій тільки самого водія автобуса "NEOPLAN 116"д.р. н. НОМЕР_3 - ОСОБА_1 , і тому це не є страховим випадком у відповідності до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
У судовому засіданні представник відповідача просить суд у задоволенні позову відмовити.
Пояснення третьої особи.
Представник третьої особи підтримав позов з підстав, викладених у поясненнях по суті спору ( вх.№2945 від 15.04.2026). 
У судовому засіданні представник третьої особи просив суд позов задоволити.
Відповідь на відзив.
02.03.2026 позивачем надіслано відповідь на відзив (вх. №1602) відповідно до статті 166 ГПК України, згідно якого доводи відповідача вважає безпідставними. 

Фактичні обставини, встановлені судом.
16.11.2023 о 14:020 год. на 6 км. +305м а/д М09: водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом БАЗ А079.14 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, внаслідок чого під час руху відбувся відрив заднього лівого колеса, яке по інерції відкинуло на зустрічну смугу, де рухався транспортний засіб СКС MOU – 04МП, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який був змушений різко змінити напрямок руху, застосувавши екстрене гальмування, внаслідок чого автобус NEOPLAN 116, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався позаду, допустив зіткнення з транспортним засобом, що спричинило до пошкоджень двох транспортних засобів, чим порушено вимоги п.1.4, 1.5, 2.3(а) Правил Дорожнього руху в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Як стверджує позивач, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_3 , що підтверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2024 у справі № 607/23440/23.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2024 у справі № 607/23440/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.
21.10.2023 між Товариством з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРН ТРАНС СЕРВІС" (Страхувальник) підписано Поліс обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №217484516.
Згідно п.5 Полісу, Страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування (шкоду/заподіяну майну, страхова сума визначена в розмірі 160 000, 00 грн.
Забезпечений транспортний засіб - БАЗ А079.14, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ( п.7 Полісу).
Строк дії договору з 22.10.2023 по 21.04.2024 включно ( п.3 Полісу).
У зв`язку із настанням страхового випадку, 17.11.2023 потерпіла у ДТП - власник транспортного засобу NEOPLAN – ОСОБА_2 звернулася до Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" із заявою про виплату страхового відшкодування, з відповідними документами.
Як зазначає позивач, що ним визнано факт пошкодження транспортного засобу та визнано вказану подію страховим випадком, про що складено страховий акт №4.24.00831-1.
Згідно з ремонтної калькуляції розмір страхового відшкодування становить 120 780,16 грн.
Страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 120 780,16 грн, про що свідчить платіжне доручення №68815689 від 08.02.2016.
14.12.2025 Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРН ТРАНС СЕРВІС" з претензією про відшкодування страхової виплати.
Однак, претензія залишена без відповіді та задоволення.
Як стверджує позивач, відповідач свої зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування в порядку регресу не виконав, заборгувавши станом на час звернення з позовом до суду 120 780,16 грн. 
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв"язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Норми права, застосовані при вирішенні спору та мотиви, з яких виходив суд при ухваленні рішення.
Всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності усі докази, суд дійшов таких висновків.
Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Тобто, право на судовий захист у суб`єкта господарювання виникає у разі порушення або оспорювання його права або охоронюваного законом інтересу.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).
Таким актом є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який містить спеціальні норми щодо регулювання відносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення здійснення виплати за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб під час використання наземних транспортних засобів в Україні.
Згідно статті 4 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" предметом договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених цим Законом. Об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку.
Статтею 5 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні (стаття 18 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Приписами статті 22 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону.
Статтею 27 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу (страхова (регламентна) виплата), відшкодовуються страховиком (МТСБУ) у розмірі вартості відновлювального ремонту, що забезпечує приведення транспортного засобу у стан, який мав такий транспортний засіб до настання дорожньо-транспортної пригоди, та визначається відповідно до частини третьої цієї статті (ч.2).
Відповідно до вимог статті 37 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо: дорожньо-транспортна пригода визнана у встановленому законодавством порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, правил дорожнього руху та технічної експлуатації.
Як слідує з матеріалів справи, що 16.11.2023 о 14:020 год. на 6 км. + 305 м а/д М09: водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом БАЗ А079.14 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, внаслідок чого під час руху відбувся відрив заднього лівого колеса, яке по інерції відкинуло на зустрічну смугу, де рухався транспортний засіб СКС MOU – 04МП, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який був змушений різко змінити напрямок руху, застосувавши екстрене гальмування, внаслідок чого автобус NEOPLAN 116, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався позаду, допустив зіткнення з транспортним засобом, що спричинило до пошкоджень двох транспортних засобів, чим порушено вимоги п.1.4, 1.5, 2.3(а) Правил Дорожнього руху в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_3 , що підтверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2024 у справі № 607/23440/23.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2024 у справі № 607/23440/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.
Предметом позову у цій справі є вимога позивача, як страховика, про відшкодування шкоди, понесеної в результаті здійснення страхової виплати з настанням страхової події.
Відносини у сфері страхування регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", який спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.
Статтею 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.
Страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства.
Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору страхування та/або законодавства зобов`язаний провести страхову виплату в разі настання страхового випадку.
Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства.
Правовідносини щодо страхування регулюються також нормами Цивільного кодексу України, зокрема, главою 67 ЦК України.
Положеннями статті 979 Цивільного кодексу України визначено, що договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів. 
Статтею 980 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України.
Правову природу договору страхування визначено як договір, за яким страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно зі статтею 982 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Отже, початок дії договору співпадає з початком строку, узгодженого сторонами для його дії.
Так, 21.10.2023 між Товариством з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРН ТРАНС СЕРВІС" (Страхувальник) підписано Поліс обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №217484516. 
Згідно п.5 Полісу, Страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування (шкоду/заподіяну майну, страхова сума визначена в розмірі 160 000, 00 грн.
Забезпечений транспортний засіб - БАЗ А079.14, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ( п.7 Полісу).
Строк дії договору з 22.10.2023 по 21.04.2024 включно ( п.3 Полісу).
Договір страхування діяв на дату виникнення страхової події 16.11.2023, що була визнана позивачем як страховий випадок.
Відповідно до статті 92 Закону України "Про страхування" страховик за договором страхування зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором або законом строк.
Згідно статті 102 Закону України "Про страхування" договором страхування визначається перелік документів, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку і розмір заподіяної шкоди (збитку), а також форма, спосіб та порядок подання таких документів, якщо інше не передбачено законодавством України.
Обов`язок підтвердження факту настання події, яка може бути визнана страховим випадком за договором страхування, покладається на страхувальника або іншу особу, визначену договором страхування.
У разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим.
Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта).
У разі визнання випадку страховим страховик здійснює страхову виплату страхувальнику (іншій особі, визначеній договором страхування або законодавством) відповідно до умов договору страхування або законодавства.
Порядок визначення розміру страхової виплати та строки її здійснення визначаються договором страхування або законодавством.
У зв`язку із настанням страхового випадку, 17.11.2023 потерпіла у ДТП - власник транспортного засобу NEOPLAN – ОСОБА_2 звернулася до Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" із заявою про виплату страхового відшкодування, з відповідними документами.
Позивачем визнано факт пошкодження транспортного засобу та визнано вказану подію страховим випадком, про що складено страховий акт №4.24.00831-1.
Згідно з ремонтної калькуляції розмір страхового відшкодування становить 120 780,16 грн.
Страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 120 780,16 грн, що підтверджується платіжним дорученням №68815689 від 08.02.2016.
Суд зауважує, що саме залежно від виду укладеного договору страхування потерпілою стороною страховик і набуде можливості застосувати право вимоги в порядку суброгації чи регресу.
Поняття добровільного майнового страхування розкривають положення статті Закону України "Про страхування" та статті 979, 982 ЦК України. Добровільне страхування здійснюється на основі договору між страховиком і страхувальником.
Основним призначенням добровільного страхування є майновий захист інтересів страхувальника, що покликаний зменшити шкідливі для власника (володільця) наслідки пошкодження чи знищення його майна.
Варто зазначити, що в процесі реалізації прав та обов`язків, які виникають з таких договорів, також має місце делікт (деліктна відповідальність), внаслідок настання якої і виникає страховий випадок, коли страхувальник зазнає майнової шкоди, а в подальшому можуть виникнути і відносини суброгації.
Статтями 512, 514 Цивільного кодексу України передбачено, що в установлених законом випадках кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою. Ці норми кореспондуються з положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування".
Статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування" передбачено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.
У постанові від 02.06.2021 у справі №755/518/19 Верховний суд вказав: "Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією".
Суброгація (від лат. "subrogare" - заміщення, обрання взамін) є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.
Слід зазначити, що основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке існувало на момент заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, та зміна в ньому кредитора.
Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.
Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.
Так позивач має право на компенсацію виплаченої суми страхового відшкодування на підставі статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" з осіб, відповідальних за завдані збитки.
При цьому, відповідачем (особою, відповідальною за завдані збитки) за відповідним позовом " визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРН ТРАНС СЕРВІС".
Як вже зазначено, правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку із виплатою на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої сторони у деліктному зобов`язанні.
Для правильного вирішення питання щодо стягнення у порядку суброгації (відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування", статті 993 ЦК України) суми завданої шкоди, важливим є встановлення особи, відповідальної за заподіяння шкоди.
У Законі України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За змістом цього Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
На момент ДТП правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів були врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
За змістом норм настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
При цьому, суд приймає до уваги, що Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2024 у справі № 607/23440/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.
Як визначено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. 
Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 16.12.2021 у справі № 916/495/21.
Преюдиційні обставини - це обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. 
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. 
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є: обов`язковість судового рішення.
Як визначено статтею 129 – 1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Стаття 326 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.
Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Таким чином, факти (обставини), встановлені постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2024 у справі № 607/23440/23 щодо наявності вини водія - ОСОБА_3 , транспортного засобу БАЗ А079.14, страхувальником якого є ТОВ "ТЕРН ТРАНС СЕРВІС", в силу положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують додаткового доведення в процесі розгляду даної справи.
Як визначено статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Згідно з статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Також, правила щодо регресного позову страховика встановлені і статтею 37 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідно до якої страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо: дорожньо-транспортна пригода визнана у встановленому законодавством порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, правил дорожнього руху та технічної експлуатації.
З огляду на викладене до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес Страхування", як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в межах виплаченої суми перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, страхового відшкодування у розмірі 120 780,16 грн.
За приписами пункту 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Водночас, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування завданої шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (стаття 1188 Цивільного кодексу України).
Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.
Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Разом із тим виплата страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.
Заміна кредитора у зобов`язанні жодним чином не може впливати на зміст зобов`язання - права і обов`язки сторін, які виникають у правовідносинах з виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі на порядок та умови здійснення страховиком цивільно-правової відповідальності страхового відшкодування.
При цьому, суд зазначає, що до нового кредитора перейшли права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 Цивільного кодексу України).
Отже, виходячи з наведених норм чинного законодавства, відшкодувати спричинений у ДТП збиток (компенсувати сплачене страхове відшкодування позивачу) має саме винна особа (особа, відповідальна за збиток).
У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; зафіксований правоохоронними органами; ОСОБА_3 , як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, що доведено та встановлено в постанові Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2024 у справі №607/23440/23. Також, позивачем визнано факт, добровільно сплативши страхове відшкодування. Прийняття такого рішення підтверджує ту обставину, що позивач був обізнаний про учасників ДТП, мав необхідний обсяг інформації та документів про ДТП, а тому визнав наявність підстав для виплати страхового відшкодування.
Таким чином, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що керував транспортним засобом, який перебуває у володінні відповідача, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. 
З огляду на викладене, матеріальна шкода завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодовується власником (роботодавцем), а не найнятим працівником - водієм, який є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. Така особа, відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Таким чином, в матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема, відшкодування шкоди.
Водночас, відповідачем до суду не надано доказів на спростування позовних вимог чи доказів сплати страхового відшкодування.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем належним чином обґрунтовано розмір шкоди та надано належні докази протиправної поведінки винної особи, докази наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою винної особи та спричиненням позивачу матеріальної шкоди, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, документально доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2024 у справі №127/11968/24 закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 (водій автобуса "NEOPLAN 116"д. р. н. НОМЕР_3 ) до адміністративної відповідальності, передбаченою ст. 124 КУпАП, у зв"язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП. 

Позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
При аналізі доводів сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні "Трофимчук проти України" зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід (рішення від 28.10.2010, заява № 4241/03).
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. 
Правова позиція, наведена у постановах Верховного суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
З огляду на викладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновок суду.
Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві, що вимагає від держави його втілення в правотворчу та правозастосовчу діяльність, зокрема в закони, зміст яких має відповідати критеріям соціальної справедливості, рівності тощо.
Справедливість - одна з основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальних вимірів права.
Принципи права - це основні ідеї, вихідні положення, які закріплені в законі, мають загальну значущість, вищу імперативність (веління) і відображають суттєві положення права.
Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність.
Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Так, згідно статті 13 Цивільного кодексу України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Суд наголошує, що призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач надав суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду задоволити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача 120 780,16 грн шкоди.

Судові витрати.
При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (пункт 5 частини 1 статті 237 ГПК України).
Як передбачено пунктом 2 частини 5 статті 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
Щодо судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Факт зарахування сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом судового збору в сумі 2 422,40 грн до спеціального фонду державного бюджету України підтверджується Випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою Господарським судом Тернопільської області.
В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн покладається на відповідача.

Слід зазначити, що позивачем у позовній заяві та в усіх заявах та клопотаннях, які заявлені в межах даної справи, зазначено назву відповідача "Товариство з додатковою відповідальністю "ТЕРН ТРАНС СЕРВІС".
У той же час, відповідачем вказано правильну назву, а саме: "Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРН ТРАНС СЕРВІС".
Отже, правильна назва відповідача є "Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРН ТРАНС СЕРВІС".

06.05.2026 при проголошенні скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частини) судом зазначено неправильно відповідача, зокрема "Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" замість – "Товариство з обмеженою відповідальністю "Експрес Страхування"".
Частиною 7 статті 233 ГПК України передбачено, що виправлення в судових рішеннях повинні бути застережені перед підписом судді.
Зважаючи на наведене, суд робить застереження про виправлення в цій частині судового рішення до його підписання суддею.
Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задоволити.
2. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 2 422,40 грн покласти на відповідача.
3. Стягнути Товариства з додатковою відповідальністю "ТЕРН ТРАНС СЕРВІС", вул. Морозенка, 6, с. Біла, Тернопільська область, код ЄДРПОУ 40281712 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес Страхування", пр. Бандери Степана, 22, м. Київ, код ЄДРПОУ 36086124 шкоди у розмірі 120 780,16 грн та 2 422,40 грн судового збору.
4. Видати наказ стягувачеві після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256-257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Примірник рішення надіслати сторонам у справі:
- до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України: позивачу та відповідачу;
- рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення: третій особі - Шумилі Руслану Володимировичу, проїзд Гідротехнічний, 11, м. Вінниця.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено та підписано "17" липня 2026 року.

Суддя Я.Я. Боровець