Справа № 194/1105/26 
Номер провадження 2/194/1175/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 серпня 2026 року м. Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючого судді     Соколової Ю.І.,
за участю секретаря судового засідання  Григор`євої А.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Пуріна Наталія Володимирівна до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок професійного захворювання,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом і просить стягнути на свою користь з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 266 240,00 грн. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає що понад 18 років працював в умовах впливу шкідливих факторів на організм (в період часу з 29.12.1982 р. по 24.04.2000р), перебуваючи в трудових відносинах з виробничим об?єднанням «Павлоградвугілля», BAT «Державна холдингова компанія «Павлоградвугілля» правонаступником якого на даний час являється Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля». Під час виконання трудових обов?язків на підприємстві, внаслідок недосконалості технології, механізмів та робочого інструменту, Позивач підпадав під тривалий вплив на організм шкідливих факторів трудового процесу та виробничого середовища таких як фізичне перевантаження, пил, шум. Крім того, Позивач працював в умовах важкої фізичної праці. У зв?язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, Позивачем отримано хронічні професійні захворювання: - хронічна попереково-крижова полірадикулопатія з вираженими порушеннями біомеханіки хребта та стійким больовим синдромом. Відповідно до п.п. 14, 15 акту Форми П-4 причинами виникнення професійних захворювань у Позивача являється фізичне перенапруження, тривалий вилив на організм шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме неефективність робити системи вентиляції, кондиціювання повітря, захисних засобів, механізмів, засобів індивідуального захисту. Зокрема, умови праці характеризувались наступним: фізичне перенапруження - підйом вантажу (сумарна вага до 6 тон); несприятливий мікроклімат - температура 16-20 С; відносна вологість 82-96 %, швидкість руху повітря 0,25-8,0 м/с. В той же час, станом на 03 березня 1984 року Позивач працював на посаді електрослюсаря підземного Відповідача. Того ж дня, Позивач, перебуваючи на роботі, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми. За результатами проведеного компетентною комісією розслідування, було прийнято рішення визнати даний нещасний випадок таким, що пов?язаний з виробництвом. Причиною нещасного випадку, відповідно до п.15 акта форми H-1 є: порушення параграфу 73 «Типової інструкції для машиністів електровоза»; несправність гальмівної системи електровозу. Нещасний випадок стався внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників Відповідача, а також внаслідок неналежного виконання Відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. також, станом на 24 травня 1991 року Позивач продовжував працювати на посаді електрослюсаря підземного Відповідача. Того ж дня, Позивач, перебуваючи на роботі, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому с/3 лівого стегна, травма лівого колінного суглоба. За результатами проведеного компетентною комісією розслідування, було прийнято рішення визнати даний нещасний випадок таким, що пов?язаний з виробництвом. Причиною нещасного випадку, відповідно до п.15 акта форми H-1 є: порушення технології виїмки верхньої ніши; порушення паспорту кріплення після БВР; знаходження постраждалого в небезпечній зоні Відповідно до п.13 акта форми H-1 нещасний випадок, в результаті якого Позивачем отримано тілесні ушкодження, стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників Відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Таким чином, нещасний випадок порушення вимог законодавства про охорону праці, порушення трудової та виробничої дисципліни з боку працівників Відповідача, а також внаслідок неналежного виконання Відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. У зв?язку з вказаним нещасним випадком Позивач відчув сильний фізичний біль, тривалий час був суттєво обмежений в рухомості. 30 травня 1991 року Позивачу в терміновому пряду зроблено операцію у зв`язку з чим реабілітація зайняла тривалий час, у зв`язку з чим він вимушений був знаходитись на лікарському спостереженні. Наразі, внаслідок отриманої травми, у позивача періодично виникають сильні болі, болісні відчуття в травмованій області. Окрім цього у Позивача наявне обмеження рухомості в обох кінцівках. Все це призвело до втрати життєвого часу, який Позивач міг би витратити на спілкування зі своїми близькими людьми, сім?єю, приділити увагу своєму духовному та інтелектуальному розвитку. Втрата професійної працездатності призвела до обмеження можливості реалізовувати Позивачем свої наміри в професійній сфері, травми стали причиною зниження життєвої активності, призвели до зміни звичного способу життя. Крім того, Позивач обмежений у можливості реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які він мав до моменту травмування. У зв?язку із заподіянням шкоди здоров?ю, 28.10.1991 року Позивач вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 80%, з яких 80% по трудовому каліцтву. 26.04.2006 року Позивач повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60%, з яких 35% по радикулопатії, 20% по трудовому каліцтву, 5% по трудовому каліцтву, встановлено третю групу інвалідності безстроково. У зв?язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями та отриманими виробничими травмами порушено звичний спосіб життя Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Розвиток патологій опорно-рухового апарату та периферичної нервової системи, інвалідність в молодому віці викликає у позивача почуття розпачу і тривоги. Позивач постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні. Позивача турбує сильний поперековий біль з радіацією в ноги, переважно праву до п`яткової кістки, як в денний так і в нічний час, що порушує сон Позивача та позбавляє його можливості нормально відпочивати, призводить до важкості та болю спині, ногах, до головного болю та запаморочення, що призводить до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги Позивача в денний час, що має наслідком перебування його в напруженому стані. У позивача парестезії по зовнішній поверхні правого стегна і гомілки, в першому та другому пальцях стопи. Позивач при кожному кашлі або чиханні відчуває простріли в хребті і правих кінцівках, виражені болі в дрібних суглобах кістей, слабкість в руках, оніміння та відчуття «повзання мурах» по руках, судороги в ікроножних м?язах, обмеження рухів в попереку, порушення ходи, пекучий біль в боку справа та по передній поверхні правого бедра, наявний акроціаноз, задишка, набряки нижніх кінцівок, утруднення ходи. Вказані негативні явища супроводжуються головним болем та загальною слабкістю організму. Професійні захворювання призводять до постійного перенесення Позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження систематичних лікарських спостережень та придбання лікувальних засобів, що призводить до нераціональної втрати часу та життєвої енергії. Зокрема, тривалі переїзди в автомобільному, залізничному транспорті призводять до приступів задухи, загострення хвороби, що виключає можливість здійснення подорожей. Постійний сильний кашель призводить до болю в грудній клітині та порушує його сон в нічний час, він відчуває себе неповноцінною людиною, вказане постійно викликає у Позивача відчуття тривоги за своє здоров?я та життя. Спричинену моральну шкоду внаслідок професійного захворювання позивач оцінює в сумі 266 240 грн. без урахування податку з доходу фізичних осіб і яку просить суд стягнути з відповідача на його користь.
Ухвалою суду від 09.06.2026 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
Представником відповідача ОСОБА_6 надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає наступне. Право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а саме з 28.10.1991 року. Тобто, зазначені правовідносини виникли в період дії Цивільного кодексу, в редакції 1963 року, яка, станом на вересень 1991 року, не передбачала права на відшкодування моральної шкоди. Стаття 237-1 КЗпП України, якою встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, відповідно до Закону України «Про внесення змін до КЗпП України» від 24.12.1999 року набрав чинності з 13.01.2000 року. До набрання чинності зазначеної норми правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди було врегульовано Законом України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету міністрів України №472 від 23 червня 1993 року (зі змінами та доповненнями, затв. постановами КМУ від 18.07.1994 року № 492, 13.06.1995 року №410, 2.10.1995 року №777,10.01.1996 року №34), тобто також після спричинення позивачу шкоди. Таким чином, нормативно-правові акти, які набрали чинності після періоду, в який склалися правовідносини між сторонами, в тому числі і ст. 237-1 КЗпП України, застосовані до спірних відносин бути не можуть, а відтак не можуть бути і задоволені на їх підставі і позовні вимоги. Події, що стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце у 1991 році, та не потягнули за собою виникнення у Позивача цивільного права на відшкодування моральної школи, оскільки законодавство, що було чинним на момент настання нещасного випадку та встановлення Позивачу ступеня втрати працездатності, не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди.
Крім того, представник відповідача у відзиві на позов просив розглядати справу в порядку загального позовного провадження.
Проте, обґрунтування щодо недоцільності розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження представником відповідача не надано.
Як передбачено частинами 4,5 статті 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, тобто справа виникає з трудових відносин і може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження згідно з пунктом 2 частини 1 статті 274 ЦПК України.
Справа про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, не належить до справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження і перелік яких наведений у частині 4 статті 274 ЦПК України. Сума моральної шкоди, заявлена позивачем до стягнення (ціна позову) не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Тому суд не знаходить підстав для задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4).
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається з матеріалів справи та матеріалами справи підтверджено, що згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 працював на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у період з 29.12.1982 року по 24.04.2000 (а.с. 50-51).
24.04.2000 року ОСОБА_1 був звільнений за станом здоров`я, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, про що зроблено запис в трудовій книжці.
24.03.2000 року затверджено акт розслідування професійного захворювання (отруєння) форми П-4, з якого вбачається, що позивачу встановлені діагнози: хронічна попереково-крижова полірадикулопатія з вираженими порушеннями біомеханіки хребта та стійким больовим синдромом. Умови праці характеризувались наступним: фізичне перенапруження - підйом вантажу (сумарна вага до 6 тон); несприятливий мікроклімат - температура 16-20 С; відносна вологість 82-96 %, швидкість руху повітря 0,25-8,0 м/с. (а.с. 14-15).
Відповідно до акту №13 форми Н-1 про нещасний випадок на підприємстві убачається, що 03 березня 1986 року ОСОБА_1 внаслідок нещасного випадку отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно – мозкової травми. Відповідно до п. 15 акта форми H-1 причиною нещасного випадку є: порушення параграфу 73 «Типової інструкції для машиністів електровоза»; несправність гальмівної системи електровозу (а.с. 16-17).
З акту №41 форми Н-1 від 24.05.1991 року убачається, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді електрослюсаря підземного, внаслідок нещасного випадку отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому с/3 лівого стегна, травма лівого колінного суглоба, що підтверджується випискою з історії хвороби № 330 (а.с.18-20).
Відповідно до виписки з акту обстеження ВТЕК серії ВТЕ-29 за №025408 первинно 28.10.1991 року, ОСОБА_1 встановлено 80% втрати працездатності та встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із трудовим каліцтвом (а.с.11).
Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДНА-02 №011860, ОСОБА_1 повторно 26.04.2006 року сукупно визначено 60% втрати професійної працездатності з яких: 35% по радикулопатії, 20% по трудовому каліцтву, 5% по трудовому каліцтву, встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с. 12).
На підтвердження звернення за медичною допомогою внаслідок отриманого професійного захворювання позивачем надано виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, які свідчать про перебування ОСОБА_1 на лікуванні внаслідок отриманого професійного захворювання та індивідуальна програма реабілітації інваліда (а.с.21-49).
Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Статтею 153 КЗпП України, передбачено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Пунктами 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 (1-рп/2004) визначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Згідно із ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 210/3177/17.
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.
Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.
Суд не може погодитись із запереченнями відповідача, який вважає не доведеним, факт спричинення моральної шкоди саме з вини відповідача, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань.
Суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню позивачу завданої моральної шкоди з підстав, визначених статтею 1167 ЦК України.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 120 000 грн., в іншій частині відмовити.
Також слід зазначити, що у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24) Суд зазначив, що правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.
З урахуванням викладеного необґрунтованим буде вирішення судом у даній цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів».
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.
За п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою (один відсоток розміру задоволених позовних вимог).
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Пуріна Наталія Володимирівна до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» (ЄДРПОУ 00178353, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000 (сто двадцять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» (ЄДРПОУ 00178353, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь держави судовий збір у розмірі 1200 грн. (одна тисяча гривень) на р/р UA908999980313111256000026001 в Казначействі України (ЕАП), код ЄДРПОУ 37993783, отримувач ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: судовий збір.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 25 серпня 2026 року.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
Представник позивача адвокат: Пуріна Наталія Володимирівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1460 від 14.11.2005 року (місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 );
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», ЄДРПОУ 00178353, місцезнаходження: вул. Соборна, 76, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400.
Представник відповідача: Єлістратов Роман Вячеславович, РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: вул. Соборна, 76, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400.
Суддя      Ю.І. Соколова