Справа № 165/1804/26
Провадження № 2/165/1007/26

НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді     Рибас А.В.
за участю: секретаря судового засідання   Попіки Ю.Г., Навроцької М.Р.
представника позивача    Данилюк Я.П.
представників третіх осіб:
органу опіки та піклування    Думич І.О.
Волинської обласної прокуратури - прокурора Левчук О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Нововолинської міської ради, як орган опіки та піклування, Волинська обласна прокуратура, про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Данилюк Я.П. звернулася до Нововолинського міського суду Волинської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вимоги обґрунтовує тим, що вона 28.08.2015 року уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 та у цьому шлюбі у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також зазначає, що із січня 2020 року відповідач фактично не проживав із позивачем та їх малолітньою донькою, а з вересня 2020 року взагалі не спілкувався з дитиною. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2020 року задоволений позов позивача ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) та із ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Станом на березень 2026 року сукупний розмір заборгованості відповідача по аліментах становить 18 265,25 грн., при цьому відповідач працевлаштований та отримує дохід. 
Позивач та її малолітня дитина зареєстровані за однією адресою та проживають разом, вихованням дитини займається мати. Батько дитини - відповідач у справі участі у вихованні доньки не приймає. З березня 2020 року жодного разу не зателефонував позивачу, щоб поцікавитися життям та здоров`ям дитини, не намагався побачити дитину, з дівчинкою ніяким чином не спілкується, а розминувшись у м. Нововолинську на вулиці з позивачем та дитиною, відповідач навіть не упізнав доньку; за чотири роки навчання дитини в ліцеї ОСОБА_2 жодного разу не відвідував доньку, не цікавився її життям та навчанням. 
Турбується та піклується про малолітню доньку, забезпечує її фінансово лише позивачка у справі, відповідач не забезпечує дитину необхідним харчуванням, одягом, медичним лікуванням, взагалі не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доньці доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньки.
Разом з тим, відповідач своєю поведінкою створює перешкоди в належному розвитку та проживанні дитини. Так, відповідач ніколи не намагався побачитися з дитиною, але факт свого батьківства використовував з метою шантажу позивача та вимагав надання йому коштів за надання ним дозволів щодо зміни місця реєстрації дитини, виїзду останньої на оздоровлення за кордон. При цьому, відповідач діяв всупереч інтересам дитини, вимагав за дозвіл зміни місця реєстрації дитини виплатити йому частину вартості квартири, яка ніколи не перебувала у його власності. У зв`язку з такою поведінкою відповідача, ОСОБА_1 зверталася до органу опіки та піклування - Нововолинської міської ради з метою визначення місця проживання дитини. 
Викладені обставини свідчать про те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо грошового утримання та виховання спільної з позивачем дитини - ОСОБА_5 . Усі питання щодо виховання та фінансового утримання дитини вирішуються позивачем самостійно, відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.
Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 . 
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 21.05.2026 року відкрито загальне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особа без самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Нововолинської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, та призначено підготовче судове засідання на 22.06.2025 року.
27 травня 2026 року від відповідача у справі ОСОБА_2 до Нововолинського міського суду Волинської області надійшла письмова заява, у якій останній зазначив, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо їх задоволення, проте заперечує щодо покладення на нього судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу позивачу (а.с. 48).
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 22.06.2026 року підготовче провадження у вищевказаній цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 11.08.2026 року. При цьому, визнання позову відповідачем не прийнято судом до уваги, як підстава для задоволення позову у підготовчому засіданні, оскільки таке визнання вимоги про позбавлення батьківських прав суперечить приписам діючого законодавства. 
Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві та встановлені під час судового розгляду справи факти та обставини. При цьому, посилаючись на те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі та надав відповідну заяву до початку розгляду справи по суті, просила залишити за стороною позивача процесуальні витрати у вигляді витрат на правничу допомогу. 
Відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги визнав, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Відповідно до вимог статті 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування Нововолинської міської ради в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог та посилаючись на встановлені органом опіки та піклування обставини, вважала, що позбавлення батька дитини - відповідача у справі батьківських прав, якнайкраще відповідає інтересам малолітньої дитини. Також зазначила, що представниками служби у справах дітей 09.06.2026 здійснено обстеження умов проживання дитини, проведено спілкування із самою дитиною, яка зазначила, що називає татом свого вітчима, про рідного батька говорить неохоче, не пам`ятає його та не висловила заперечень щодо позбавлення останнього батьківських прав. Відповідач ОСОБА_2 був завчасно повідомлений про засідання комісії з питань захисту прав дитини 10.06.2026 року, проте не прибув та не надав заперечень щодо розгляду даного питання у його відсутності. Комісією з питань захисту прав дитини було встановлено, що батько не виконує належним чином свої батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дитини. Виконавчим комітетом Нововолинської міської ради 18.06.2026 прийнято рішення № 596, яким затверджений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки, висновок наданий суду.
Прокурор не заперечувала щодо задоволення позовних вимог та позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини, вважала, що під час судового розгляду знайшли підтвердження викладені позивачем факти та обставини, які свідчать про самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, вважала, що таке рішення суду буде прийнято в інтересах дитини.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, з`ясувавши позицію учасників провадження та заслухавши пояснення свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 21.10.2016 року Нововолинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, батьками малолітньої дитини ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , про що складено відповідний актовий запис за № 45 (а.с. 13).
Відповідно до рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 10.04.2020 року у цивільній справі № 165/181/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , було розірвано шлюб, зареєстрований між ними 28.08.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововолинського міського управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 290.
З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 13 травня 2022 року Нововолинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 13.05.2022 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 161. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_1 » (а.с. 14).
Відповідно до рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16.11.2020 року в справі № 165/2566/20, з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 09.09.2020 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17).
Постановою державного виконавця Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 12.01.2021 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_6 щодо примусового виконання виконавчого листа Нововолинського міського суду Волинської області № 165/2566/20, виданого 23.12.2020 року, щодо стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 (а.с. 22).
З розрахунку заборгованості по аліментах, наданого Володимирським відділом державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області по аліментах, вбачається, що станом на 02.04.2026 року відповідач ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів станом в сумі 18 264,25 грн. (а.с. 23-24).
При цьому, відповідно до інформації, наданої Державною податковою службою та Пенсійним фондом України на запит державного виконавця від 30.03.2026 у виконавчому провадженні № НОМЕР_6, відповідач працевлаштований та отримує дохід (а.с. 25, 26).
На переконання суду, вищевказані обставини свідчать про доведення факту ухилення відповідача від належного виконання обов`язку щодо утримання дитини. 
Крім того, суд вважає, що твердження позивача про те, що відповідача не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не дбає про її добробут, належні умови проживання, забезпечення гармонійного розвитку, а також вчинення дій, які суперечать інтересам дитини, також підтверджені дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. 
Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач зазначила, що раніше разом з донькою була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та з метою покращення побутових умов для доньки вирішила придбати інше житло, а належне їй помешкання, де вони були зареєстровані, продати. Задля зміни адреси реєстрації дитини звернулася до відповідача за відповідним дозволом, проте батько, діючи всупереч інтересам дитини, за надання вказаного дозволу зажадав від позивачки грошові кошти, тому вона зверталася до органу опіки та піклування для вирішення питання про визначення місця проживання дитини.
З долучених позивачем скріншотів листування та обміну текстовими повідомленнями у додатку Viber, вбачається, що позивачка зверталася до відповідача з проханням зустрітися в ЦНАПІ з метою реєстрації змін місця проживання дитини, або надання юридичної заяви про згоду батька на такі зміни щодо місця проживання дитини. Проте відповідач надіслав позивачці повідомлення, в якому вказав, що є лише один варіант вирішення їх проблеми, а саме: поділу вартості квартири на трьох та сплати йому 1/3 вартості квартири (а.с. 27-28).
З наданої позивачем копії акту від 01.08.2020 року, складеного головою правління ОСББ «Комфорт-НВ» у присутності свідків, вбачається, що ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_7 , ніколи не проживав та на час складення акту не проживає, умови є непридатними для проживання та квартира потребує ремонту (а.с. 18).
Відповідно до рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14.12.2021 року в справі № 165/212/21, ОСОБА_2 було визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням за аресою: 6-ий мікрорайон, будинок АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_7 на праві особистої приватної власності (а.с. 15-16). 
Відповідно до наданого суду рішення Виконавчого комітету Нововолинської міської ради № 319 від 02.04.2026 року, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 було визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 30-33).
Відповідно до характеристики учениці 4-А класу Нововолинського ліцею № 6 Сосновець Емілії, наданої директором та класоводом навчального закладу (а.с. 20), дитину виховує мама, з якою у дівчинки склалися товариські відносини; мама постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Батко дитини ОСОБА_2 участі у вихованні доньки не бере. За чотири роки навчання жодного разу не відвідував школу, не приймав участь в батьківських зборах, не цікавився життям та навчанням дівчинки. 
Відповідно до психологічної характеристики учениці 4-А класу Нововолинського ліцею № 6 Сосновець Емілії, дитина емоційно врівноважена, доброзичлива, охоче йде на контакт, ініціативна, емпатична, у неї висока навчальна мотивація. Дитина емоційна близька з мамою, у них склалися теплі, довірливі стосунки, батько дитини не приймає участі у її вихованні, дитина не є з ним емоційно близькою (а.с. 21).
З висновку виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 596 від 18 червня 2026 року, вбачається, що органом опіки та піклування проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , та встановлено, що дитина проживає у житловому будинку, який складається з чотирьох житлових кімнат та на праві приватної власності належить матері дитини ОСОБА_1 . Разом із нею проживають мати - ОСОБА_1 , вітчим - ОСОБА_8 та молодша сестра - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . За місцем проживання дитині створені належні умови для проживання, виховання та розвитку; дівчинка має окрему кімнату, забезпечена усім необхідним; у сім`ї панує дружня атмосфера та доброзичливі стосунки. Під час спілкування з дитиною з`ясовано, що дитина називає своїм батьком вітчима, про рідного батька говорить неохоче, не пам`ятає його та не висловила заперечень щодо позбавлення його батьківських прав.
Комісією з питань захисту прав дитини встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, утримання та розвитку дитини. Об`єктивних причин, які б перешкоджали ОСОБА_2 виконувати батьківські обов`язки щодо дитини, підтримувати з нею особисті контакти, брати участь у її вихованні та матеріальному забезпеченні, не виявлені.
З урахуванням встановлених обставин органом опіки та піклування наданий висновок, про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 55-57).
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , пояснили суду, що є бабусею та дідусем ОСОБА_3 та спілкуються з дівчинкою кожного дня; онучка проживає разом з мамою, вітчимом та молодшою сестричкою, та вважає своїм батьком вітчима. Про рідного батька ніколи не згадує, дитина не знає його та не пам`ятає його. Біологічний батько дитини більше п`яти років відсутній у житті дитини та увесь цей час не відвідував і не бачив її. Упродовж цього часу ніколи не дзвонив, не приходив, не цікавився життям дитини та станом її здоров`я, не вітав з днем народження, не цікавився її успіхами у навчанні та не надавав мамі дитини будь-якої допомоги у вихованні та утриманні доньки. Відповідач не знає, як виглядає його дитина, оскільки зустрівши доньку разом з мамою у місті, не впізнав її. 
При розгляді справи про позбавлення батьківських прав суд виходить з положень Конвенції про права дитини, Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства».
Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ст. 9 вищевказаної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно законодавству України.
Згідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Верховний Суд, з огляду на положення статті 166 СК України неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати, як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.
У п. 100 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини виснував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (як приклад, рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).
Крім того, в рішенні у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) Європейський суд з прав людини зазначив, що якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (див. постанову Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20).
Оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у їх взаємозв`язку, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області про доцільність та відповідність інтересам дитини позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини, приймаючи до уваги позицію прокурор, висловлену у судовому засіданні, суд дійшов переконання про доведеність позивачем факту свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач, не маючи будь-яких об`єктивних перешкод, з власної волі не спілкується з донькою, не відвідує її, не цікавиться станом її здоров`я, не проявляє батьківської турботи, уваги та жодного інтересу, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та чинить перешкоди позивачу у забезпеченні дитині належних умов проживання.
За таких обставин, враховуючи права та інтереси неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі та позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд приймає до уваги письмове клопотання сторони позивача від 04.06.2026 року, надіслане на адресу суду та підтримане представником позивача у судовому засіданні, щодо відступлення від загального правила розподілу судових витрат та залишення понесених у справі судових витрат за позивачем. Понесені ОСОБА_1 при зверненні до суду витрати на сплату судового збору та витрати на надання правничої допомоги суд залишає за позивачем.
На підставі ст.ст. 150, 164 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 10-11, 77-80, 89, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Нововолинської міської ради, як орган опіки та піклування, Волинська обласна прокуратура, про позбавлення батьківських прав, задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 14.09.2026 року.
Учасники провадження:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .
Представник позивача: Данилюк Яна Петрівна , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .
Третя особа: Виконавчий комітет Нововолинської міської ради, як орган опіки та піклування, представник - Думич Іванна Олегівна, код ЄДРПОУ 04051342, місцезнаходження юридичної особи: проспект Дружби, буд. 27, м. Нововолинськ, Володимирський район, Волинська область, 45408.
Третя особа: Волинська обласна прокуратура, представник - прокурор Нововолинського відділу Володимирської окружної прокуратури Левчук Олена Петрівна, код ЄДРПОУ 02909915, місцезнаходження юридичної особи: вул. Винниченка, буд. 15, м. Луцьк, Волинська область, 43000.

Головуючий суддя         А.В. Рибас