ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
16 вересня 2026 року о/об 10 год. 30 хв. | Справа № 280/8110/26 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. за участю помічника судді – Гудименко Я.А. (здійснює повноваження секретаря судового засідання за дорученням судді), розглянувши у місті Запоріжжі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 
до Відділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул.Архітектора Городецького, буд.13, м.Київ, 01001; код ЄДРПОУ 00015622), 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача – Державна судова адміністрація України (вул.Липська, буд.18/5, м.Київ, 00020; ЄДРПОУ 26255795), 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача – Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (проспект Соборний, буд.168, м.Запоріжжя, Запорізька область, 69035; код ЄДРПОУ 26316700),
про скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі – позивач, ОСОБА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі – відповідач, ВПВР ДДВС МЮУ), в якому позивач просить суд: 1) скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.07.2026 (виконавче провадження №77427733) з примусового виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду від 25.02.2025 у справі №280/6995/24; 2) зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження №77427733 з примусового виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду від 25.02.2025 у справі №280/6995/24.
У позовній заяві зазначено наступне: «… Запорізьким окружним адміністративним судом розглядалась справа №280/6995/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.10.2024 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 травня 2024 року по 10 жовтня 2024 року включно, обчисленої, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 102 гривні. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 1 травня 2024 року по 10 жовтня 2024 року включно, обчислену, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3 028 гривень (три тисячі двадцять вісім гривень), з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів при їх виплаті. Зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області для проведення виплати судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 травня 2024 року по 10 жовтня 2024 року включно, з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти вимог відмовлено. Постановою третього апеляційного суду від 30.01.2025, рішення Запорізького окружного адміністративного суду залишено без змін. Позивач отримав виконавчий лист та звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з метою примусового виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду від 25.02.2025 у справі №280/6995/24. 07.03.2025 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Даною постановою роз`яснено боржнику про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Копію постанови, в порядку вимог частини 2 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» скеровано боржнику до електронного кабінету, зареєстрованому в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд». Станом на 12.08.2025 боржником не здійснено жодних заходів направлених на виконання рішення суду, тому виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у сумі 5100 грн. Зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів. Станом на 26.01.2026 боржником також не здійснено жодних заходів для виконання рішення суду, тому державним виконавцем винесено другу постанову про накладення штрафу. Застосовано на боржника заходи примусового виконання у вигляді накладення штрафу в подвійному розмірі – 10200. Зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів. 25.03.2026 державним виконавцем направлено до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції України повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. Станом на 22.07.2026 рішення боржником не виконано та жодних заходів спрямованих на його виконання не вжито. На думку державного виконавця ним вжито всіх заходів передбачених статтями 63,75 Закону України «Про виконавче провадження», та прийшов до висновку що виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону. Вважаємо прийняту державним виконавцем постанову про закінчення виконавчого провадження протиправною, оскільки рішення суду не виконано в повному обсязі, зокрема, не забезпечено в повному обсязі Територіальне управління ДСА України в Запорізькій області в асигнуваннях на проведення видатків з виплати суддівської винагороди у відповідності до судового рішення, яке набрало законної сили. … На підставі викладеного слід дійти висновку, що вчинені державним виконавцем дії (винесення постанов про накладення на боржника штрафу та направлення подання про вчинення злочину) є недостатніми для фактичного виконання судового рішення. По-перше, матеріали виконавчого провадження не містять жодних доказів того, що на підставі направленого державним виконавцем повідомлення Національною поліцією України внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування. По-друге, диспозиція статті 382 Кримінального кодексу України спрямована на притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які умисно не виконують судові рішення, але не є інструментом забезпечення їх фактичного виконання. За таких обставин, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є передчасною та винесеною за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», для його виконання. …».
Позивач підтримав позовну заяву.
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне: «… Постановою державного виконавця Відділу від 07.03.2025 відкрито виконавче провадження № 77427733 з примусового виконання виконавчого листа № 280/6995/24 виданого 25.02.2025 Запорізьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області для проведення виплати судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 травня 2024 року по 10 жовтня 2024 року включно, з виключенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум. Вказаною постановою боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження» встановлено спосіб та порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, тобто зазначений алгоритм дій державного виконавця під час виконання рішень зазначеної категорії. Відповідно до норм статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Уразі повторного невиконання боржником рішення, яке не може біти виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Згідно зі статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника – фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб – 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника – юридичну особу – 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Станом на 12.08.2025 боржником не повідомлено про поважні причини невиконання судового рішення та не вжито жодних заходів, спрямованих на його виконання. Таким чином, судове рішення залишається невиконаним без наявності поважних причин. З урахуванням викладеного державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5 100 грн та повторно зобов`язано боржника виконати рішення суду, про що повідомити державного виконавця. Проте, станом на 28.01.2026 боржником рішення суду не виконано, інформацію про причини його невиконання не надано. У зв`язку з цим державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі 10 200 грн, а також зобов`язано боржника виконати зазначене рішення протягом десяти робочих днів. Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Слід зазначити, що боржника неодноразово попереджено про відповідальність за невиконання рішення суду. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до статті 382 Кримінального кодексу України, умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років. Ті самі дії, вчинені службовою особою, - караються штрафом від семисот п`ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб, - караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років. За таких обставин, 25.03.2026 державним виконавцем надіслано до Національної поліції повідомлення щодо вчинення кримінального правопорушення. З аналізу правових норм Закону України «Про виконавче провадження», які належить застосувати до спірних правовідносин та якими державний виконавець керується при примусовому виконанні судових рішень, можна дійти висновку, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме: - накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин); - накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин); - звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження. Інших вимог до державного виконавця при примусовому виконанні судового рішення не передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, повторне невиконання боржником рішення суду, яке може бути виконано без його участі, має наслідком надіслання державним виконавцем органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Водночас, у разі невиконання рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника, державний виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Ураховуючи викладене, керуючись вимогами п. 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» 22.07.2026 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 280/6995/24, виданого 25.02.2025 Запорізьким окружним адміністративним судом. Приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець виходив з того, що ним вжито всіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», що є підставою для закінчення виконавчого провадження згідно з п. 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». … Стосовно позовних вимог та їх спростування. 1. Не погоджуючись із винесеною постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №77427733 від 22.07.2026, стягувач звернувся до суду з позовом, у якому зазначає, що вказана постанова є протиправною, оскільки на час закінчення виконавчого провадження відсутні докази виконання судового рішення та вважає, що всі заходи до спонукання виконання судового рішення не вжито. Разом із тим, наведені доводи є помилковими та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Передусім слід зазначити, що Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає порядок та підстави завершення виконавчих проваджень. Відповідно до положень цього Закону, закінчення виконавчого провадження допускається не лише у випадку повного та фактичного виконання судового рішення, але й з інших підстав, прямо передбачених законом. Так, у випадках, коли виконання судового рішення неможливе без участі боржника, державний виконавець, діючи в межах наданих йому повноважень та з дотриманням вимог статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язаний закінчити виконавче провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 цього Закону України «Про виконавче провадження». Отже, законодавець чітко розмежовує ситуації, коли закінчення виконавчого провадження зумовлено фактичним виконанням судового рішення, та випадки, коли подальше його виконання є об`єктивно неможливим у зв`язку з бездіяльністю або відмовою боржника вчинити необхідні дії. Необхідно також враховувати, що відповідно до принципу обов`язковості виконання судового рішення, закріпленого у статті 129-1 Конституції України, саме боржник зобов`язаний забезпечити його фактичне виконання у визначеному законодавством порядку. Державний виконавець не є стороною у правовідносинах, що випливають із судового рішення, а тому не може підміняти собою боржника у виконанні покладених на нього обов`язків. Завдання державного виконавця полягає виключно у вжитті передбачених законом заходів примусового виконання, однак він не наділений правом та можливістю самостійно виконувати дії, які повинні бути вчинені саме боржником. У межах виконавчого провадження № 77427733 державним виконавцем було вжито повний комплекс заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на забезпечення фактичного виконання судового рішення. Зокрема, державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику строк для виконання рішення суду; у зв`язку з невиконанням рішення суду у встановлений строк - винесено постанову про накладення штрафу від 12.08.2025; повторно здійснено перевірку виконання рішення суду боржником, за результатами якої винесено постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі; а також направлено повідомлення до правоохоронних органів про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого законом. Однак попри вжиття державним виконавцем усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання, фактичне виконання судового рішення виявилося неможливим без безпосередньої участі боржника, який, у порушення вимог закону та приписів судового рішення, не вчинив необхідних дій для його реалізації. Така бездіяльність боржника унеможливила подальше здійснення примусових заходів, оскільки державний виконавець не має правових повноважень підміняти собою волевиявлення боржника чи самостійно виконувати дії, що за своєю природою мають бути вчинені саме боржником. З огляду на викладене, керуючись пунктом 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець обґрунтовано та правомірно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження здійснено у суворій відповідності до вимог спеціального закону, в межах наданих повноважень та з урахуванням усіх фактичних обставин справи. У процесі виконання державним виконавцем реалізовано повний комплекс передбачених законом заходів, спрямованих на забезпечення реального виконання судового рішення, проте наявність об`єктивних перешкод, пов`язаних із невиконанням боржником своїх обов`язків, обумовила необхідність прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження. 2. Також позивач вважає, що вимога про зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області для проведення виплати судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 травня 2024 року по 10 жовтня 2024 року включно, з виключенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум має майновий характер, що виключає можливість закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Відділ категорично не погоджується з доводами позивача про майновий характер вимоги, оскільки за змістом резолютивної частини судового рішення на Державну судову адміністрацію України покладено обов`язок вчинити певні дії - здійснити фінансування ТУ ДСА України в Запорізькій області для проведення виплати суддівської винагороди, а не безпосередньо стягнути з боржника на користь стягувача визначену грошову суму. При цьому у резолютивній частині судового рішення відсутнє визначення конкретного розміру коштів, що підлягають стягненню, що є обов`язковою ознакою рішень майнового характеру. Сам факт того, що виконання рішення може мати грошові наслідки, не змінює його правової природи та не перетворює його на рішення про стягнення коштів у розумінні Закону України «Про виконавче провадження». Отже, таке рішення підлягає виконанню в порядку, передбаченому статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», а за наявності встановлених законом підстав із застосуванням наслідків, передбачених пунктом 11 частини першої статті 39 цього Закону. Крім того, у разі якщо вважати зазначене судове рішення майновим, тобто таким, що передбачає стягнення коштів з державного органу, позивач не мав правових підстав звертатися з відповідним виконавчим листом до органу державної виконавчої служби. У такому випадку виконання рішення здійснюється шляхом звернення безпосередньо до органів Державної казначейської служби України, відповідно до спеціального порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету. Звернення позивача саме до органу державної виконавчої служби додатково підтверджує, що судове рішення має немайновий, зобов`язальний характер, оскільки спрямоване на спонукання боржника до вчинення визначених законом зобов`язальних дій, а не на безпосереднє стягнення грошових коштів. Отже, спірне судове рішення не є рішенням майнового характеру у розумінні Закону України «Про виконавче провадження», а доводи позивача про протилежне є безпідставними. 3. Крім того, позивач посилається на частину третю статті 18 Закону № 1404-VIII якою визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом. Та зазначає, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження №77427733 не вжито всіх дій. Звертаємо увагу, що правових підстав для звернення державного виконавця до суду із заявами про роз`яснення судового рішення чи про встановлення або зміну способу і порядку його виконання не було. Судове рішення є чітким, зрозумілим за змістом та не містить суперечностей, а тому не потребувало додаткового роз`яснення. Резолютивна частина рішення однозначно визначає характер зобов`язань боржника, що виключає можливість різного тлумачення способу його виконання. При цьому відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» звернення державного виконавця до суду із заявами про роз`яснення судового рішення або про встановлення чи зміну способу і порядку його виконання є його правом, а не обов`язком, тобто належить до сфери дискреційних повноважень державного виконавця та реалізується ним за наявності відповідних правових підстав. Крім того, сторони виконавчого провадження не зверталися до державного виконавця із заявами чи клопотаннями щодо необхідності звернення державного виконавця до суду з заявами про роз`яснення судового рішення або зміни способу і порядку його виконання. Водночас слід зазначити, що стягувач як сторона виконавчого провадження має право самостійно звернутися до суду, який ухвалив відповідне рішення, із заявою про його роз`яснення або про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення у разі, якщо його зміст є для нього незрозумілим. Нереалізація стягувачем цього процесуального права не може розцінюватися як протиправна бездіяльність державного виконавця. Посилання позивача на пункт 1 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» є необґрунтованим, оскільки державним виконавцем здійснювалася перевірка виконання судового рішення у межах наданих законом повноважень та з урахуванням характеру судового рішення. Таким чином, твердження позивача про невжиття державним виконавцем «всіх вичерпних заходів» не підтверджується жодними належними доказами, а відсутність дій, які не були передбачені законом або не мали правових підстав, не може вважатися порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». 4. Щодо доводів позивача про відсутність у матеріалах виконавчого провадження доказів внесення органом досудового розслідування відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування Відділ зазначає таке. Пунктом 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» прямо передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону. Відповідно до частини третьої статті 63 цього Закону у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без його участі, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Отже, положення Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають необхідності очікування виконавцем внесення органом досудового розслідування відомостей до ЄРДР чи початку досудового розслідування. Такі обставини перебувають поза межами повноважень державного виконавця. Таким чином, юридично значущими для вирішення питання про закінчення виконавчого провадження є встановлення факту повторного невиконання боржником рішення, яке не може бути виконане без його участі, направлення повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до органу досудового розслідування та виконання виконавцем передбачених законом подальших дій. При цьому факт внесення відомостей до ЄРДР не визначений законом як умова для закінчення виконавчого провадження. Відтак посилання позивача на відсутність доказів початку досудового розслідування не спростовує правомірності постанови про закінчення виконавчого провадження та не свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, доводи позивача про те, що стаття 382 Кримінального кодексу України не є інструментом забезпечення фактичного виконання судового рішення, не впливають на правомірність оскаржуваної постанови, оскільки направлення повідомлення до органу досудового розслідування є прямо передбаченим частиною третьою статті 63 Закону наслідком повторного невиконання рішення, а не способом безпосереднього виконання судового рішення. Враховуючи наведене, доводи позивача про нібито неправомірність дій державного виконавця та незаконність прийнятої ним постанови є безпідставними, необґрунтованими та не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами. Відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню. …».
Відповідач проти позовної заяви заперечував.
Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача – Державною судовою адміністрацією України (надалі – третя особа-1, ДСА України) не подано до суду пояснень та документального обґрунтування пояснень щодо предмету спору. Про розгляд справи третя особа-1 повідомлялась належним чином.
Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача – Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (надалі – третя особа-2, ТУ ДСА України) не подано до суду пояснень та документального обґрунтування пояснень щодо предмету спору. Про розгляд справи третя особа-2 повідомлялась належним чином.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.08.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.
Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.10.2024 у справі №280/6995/24, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.01.2025, задоволено частково позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Державної судової адміністрації України – визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 травня 2024 року по 10 жовтня 2024 року включно, обчисленої, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 102 гривні; зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 1 травня 2024 року по 10 жовтня 2024 року включно, обчислену, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3 028 гривень (три тисячі двадцять вісім гривень), з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів при їх виплаті; зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області для проведення виплати судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 травня 2024 року по 10 жовтня 2024 року включно, з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
25.02.2025 Запорізьким окружним адміністративним судом видано виконавчі листи у справі №280/6995/24.
22.07.2026 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владиславом Сергійовичем винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №77427733 щодо примусового виконання виконавчого листа №280/6995/24, виданого 25.02.2025 Запорізьким окружним адміністративним судом про: зобов`язання Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області для проведення виплати судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 травня 2024 року по 10 жовтня 2024 року включно, з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум
У вказаній Постанові про закінчення виконавчого провадження ВП №77427733 від 22.07.2026 зазначено, зокрема: «… встановлено: 07.03.2025 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Даною постановою роз`яснено боржнику про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Копію постанови, в порядку вимог частини другої статті 28 Закону, скеровано боржнику до електронного кабінету, зареєстрованому у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд». Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), встановлено спосіб та порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Згідно з вимогами статті 63 Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Згідно з вимогами статті 75 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами. При цьому, застосування такого заходу реагування як винесення постанови про накладення штрафу є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження. З огляду на те, що станом на 12.08.2025 боржником не здійснено жодних заходів направлених на виконання рішення суду, а відтак рішення суду залишається не виконаним боржником без поважних підстав, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 5100 грн. Даною постановою повторно зобов`язано повторно боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Однак станом на 26.01.2026 наявні підстави для застосування до боржника заходів примусового виконання у вигляді накладення штрафу в подвійному розмірі - 10200 грн., оскільки рішення суду не виконано, жодної інформації щодо заходів, які вживаються боржником на виконання не надано, а отже боржником ігноруються вимоги державного виконавця. З огляду на викладене, державним виконавцем 26.01.2026 винесено постанову про накладення штрафу на боржника в подвійному розмірі - 10200 грн. Слід зазначити, що боржника неодноразово попереджено про відповідальність за невиконання рішення суду. Відповідно до статті 382 Кримінального кодексу України, умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років. Ті самі дії, вчинені службовою особою, - караються штрафом від семисот п`ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб, - караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Відтак, 25.03.2026 державним виконавцем, керуючись вимогами ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 382 Кримінального кодексу України, направлено до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. Копії зазначеного повідомлення направлено сторонам виконавчого провадження до відома. Станом на сьогодні рішення суду боржником не виконано та жодних заходів спрямованих на його виконання не вжито. З огляду на те, що рішення суду не може бути виконано без участі боржника та державним виконавцем вжито всіх заходів передбачених статями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону. Одночасно слід зазначити, що закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії, та яке не може бути виконано без участі боржника, жодним чином не нівелює принцип обов`язковості судового рішення, оскільки не звільняє боржника від обов`язку його добровільного виконання, а також у подальшому має забезпечуватись державою через систему органів кримінальної юстиції шляхом притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення. Ураховуючи викладене, керуючись вимогами п.11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», ПОСТАНОВЛЯЮ: …».
Судом досліджено всі документи, наявні у даній адміністративній справі.
При вирішенні публічно-правового спору по суті суд виходить з викладеного вище та наступного.
Згідно з ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: (…); 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; (…).
У ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено: «1. У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. 2. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. 3. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. 4. У разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.».
У ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено: «1. За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. 2. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. 3. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. …».
У ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено: «1. У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. 2. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.».
Судом вивчено й інші норми права, які стосуються виниклого публічно-правового спору.
Суд відзначає, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.
За цією позицією накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.
Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу державної виконавчої служби, суд враховує, що Законом України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи в межах встановлених повноважень.
Крім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови головного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.
Суд наголошує на тому, що матеріалами справи не підтверджено виконання головним державним виконавцем приписів ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» задля повного та реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
З огляду на викладене, суд вважає, що постанова головного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №340/5200/21, від 08.12.2022 у справі №457/359/21, від 27.03.2019 у справі №750/9782/16-а, від 07.08.2019 у справі №378/1033/17, від 04.09.2019 у справі №286/1810/17, від 07.10.2020 у справі №461/6978/19, від 25.11.2020 у справі №554/10283/18, від 13.12.2021 у справі №520/6495/2020, від 02.11.2023 у справі №580/4398/22.
У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовна заява позивача підлягає задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).
Оскільки відповідачем у справі був ВПВР ДДВС МЮУ, то з нього мають бути стягнуті на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 1064 грн. 96 коп. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд, –
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул.Архітектора Городецького, буд.13, м.Київ, 01001; код ЄДРПОУ 00015622), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача – Державна судова адміністрація України (вул.Липська, буд.18/5, м.Київ, 00020; ЄДРПОУ 26255795), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача – Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (проспект Соборний, буд.168, м.Запоріжжя, Запорізька область, 69035; код ЄДРПОУ 26316700), про скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.07.2026 (виконавче провадження №77427733) з примусового виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду від 25.02.2025 у справі №280/6995/24.
Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження №77427733 з примусового виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду від 25.02.2025 у справі №280/6995/24.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул.Архітектора Городецького, буд.13, м.Київ, 01001; код ЄДРПОУ 00015622) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 1064 грн. 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 16.09.2026.

Суддя О.О. Прасов