ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/11091/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року (суддя 1-ї інстанції Прудивус О.В.) в адміністративній справі №280/11091/25 за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
16.12.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у складанні та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нової довідки про розмір грошового забезпечення позивача за останньою займаною штатною посадою та тарифним розрядом для проведення перерахунку та виплати основного розміру пенсії у відповідності до вимог ст.ст. 43 та 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про всі щомісячні основні та додаткові (надбавки, доплати, підвищення та премії) види грошового забезпечення, визначені, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 19.11.2024 № 4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік», на 01.01.2025, помноженого на відповідний тарифний коефіцієнт;
- зобов`язати відповідача скласти та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 18.06.2025 за останньою займаною штатною посадою та тарифним розрядом для проведення перерахунку та виплати основного розміру пенсії у відповідності до вимог ст.ст. 43 та 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про всі щомісячні основні та додаткові (надбавки, доплати, підвищення та премії) види грошового забезпечення, визначені, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 19.11.2024 № 4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» на 01.01.2025, помноженого на відповідний тарифний коефіцієнт, для проведення перерахунку пенсії з 01.07.2025.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач звернувся до відповідача із заявою від 18.09.2025, в якій просив надати довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 18.06.2025, з урахуванням розміру премії та надбавки за особливості проходження служби, виплачених за січень 2025 року. Листом відповідача від 23.09.2025 № 3.3./1239-2025/К-1112 позивачу відмовлено у наданні довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії станом на 18.06.2025. Підставою для відмови стало те, що питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано ст. 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до якої усі пенсії призначені цим Законом підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення певної категорії осіб, на умовах, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Підстав для надання зазначеної довідки, на переконання відповідача, немає. На думку позивача, такі дії відповідача щодо відмови у наданні довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 18.06.2025 є протиправними. З огляду на викладені обставини, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року позов задоволено.
Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що у позивача відсутнє право на отримання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 18.06.2025 для перерахунку пенсії з 01.07.2025, оскільки у 2025 році не відбулося підвищення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704. Крім того, вказує, що набрання законної сили рішенням у справі №320/29450/24 саме по собі не є підставою для видачі нової довідки, а суд першої інстанції, зобов`язавши визначити грошове забезпечення виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого на 01.01.2025, фактично вирішив спір щодо правовідносин, які ще не настали.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ), що підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення № НОМЕР_1 (а.с.12).
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 18.09.2025, в якій просив надати довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 18.06.2025, з урахуванням розміру премії та надбавки за особливості проходження служби, виплачених за січень 2025 року.
Листом відповідача від 23.09.2025 № 3.3./1239-2025/К-1112 позивачу відмовлено у наданні довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії станом на 18.06.2025. Підставою для відмови стало те, що питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано ст. 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, відповідно до якої усі пенсії призначені цим Законом підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення певної категорії осіб, на умовах, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Підстав для надання зазначеної довідки, на переконання відповідача, немає (а.с.15).
Означена відмова відповідача зумовила звернення позивача до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість.
Переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом є, зокрема Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 за № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Правовою основою для реалізації гарантії перерахунку призначених пенсій у зв`язку зі збільшенням рівня грошового забезпечення діючих військовослужбовців, є положення частини третьої статті 43 та частини четвертої статті 63 Закону № 2262-XII.
Так, згідно з частиною третьою статті 43 Закону № 2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону № 2262-ХІІ усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Перерахунок пенсій у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Механізм проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII, визначений Порядком № 45, згідно з пунктом 1 якого пенсії, призначені відповідно до Закону № 2262-ХІІ, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Кабінетом Міністрів України 30.08.2017 затверджено Постанову № 704.
Пунктом 4 Постанови № 704 (у первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103).
Пунктом 6 Постанови № 103 внесені зміни до Постанови № 704, внаслідок яких пункт 4 цієї Постанови викладено у новій редакції, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». Зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.
Отже, з 01.01.2018 пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу застосовується така розрахункова величина, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20.10.2022, визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 Постанови № 704.
Відтак, зміни до пункту 4 Постанови №704, внесені пунктом 6 Постанови №103, з 29.01.2020 не підлягають застосуванню, оскільки втратили чинність.
При цьому, порядок дій, який повинні вчинити, зокрема, відповідач, у зв`язку із втратою чинності положеннями пункту 6 Постанови №103 та змін до пункту 4 Постанови №704, не змінився.
Наведені обставини свідчать про те, що з 30.01.2020 - наступного дня з дати набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18, виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Тобто, з 30.01.2020 знов почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Надалі 12.05.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704», пунктом 2 якої внесені зміни до пункту 4 Постанови № 704, шляхом викладення абзацу першого в такій редакції:
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Пунктом 3 Постанови № 481 установлено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
Із наведеного слідує, що з дня набрання чинності Постановою № 481 (20.05.2023) Кабінет Міністрів України замість розрахункової величини «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року» знову запровадив сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військове звання 1762,00 грн.
Проте рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі №320/29450/24, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови № 481 неправомірними та визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови № 704.
У справі, що переглядається, спір виник у зв`язку з ненаданням відповідачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 18.06.2025 відповідно до статей 43, 63 Закону №2262-ХІІ та постанови КМУ №704 із зазначенням усіх складових грошового забезпечення, розрахованих виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01.01.2025, для проведення перерахунку його пенсії з 01.07.2025.
Як вбачається з листа відповідача від 23.09.2025 та апеляційної скарги, підставою для відмови у видачі такої довідки визначено відсутність затверджених Урядом нових розмірів посадових окладів працівників ДКВС України.
Колегія суддів критично оцінює такі доводи та погоджується з висновком суду першої інстанції про їх необґрунтованість з огляду на таке.
Згідно з частинами першою - третьою статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, з огляду на визначені в частинні третій статті 7 КАС України загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів доходить до висновку, що пункт 2 Постанови № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови № 704 в частині, що суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу, а саме закону про Державний бюджет України на відповідний рік не підлягає застосуванню як такий, що є протиправним і таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили.
Сталою з цього питання є правова позиція Верховного Суду, відповідно до якої суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, що не відповідають Конституції України та законам України, незалежно від того, чи були такі акти оскаржені в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.
Так, у постановах від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19 та від 10.01.2023 у справі №340/507/22 Верховний Суд зазначив, що нормативно-правові акти, як закони, так і підзаконні акти, не підлягають застосуванню у разі їх невідповідності актам вищої юридичної сили, навіть за умови збереження ними чинності.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що у спірних правовідносинах пункт 4 Постанови №704 підлягає застосуванню у первинній редакції в частині, що не суперечить законам про Державний бюджет України на відповідний рік, із використанням для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня відповідного календарного року, оскільки суд не вправі застосовувати нормативно-правовий акт, положення якого суперечать акту вищої юридичної сили, незалежно від його чинності на момент виникнення спірних правовідносин.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 17.02.2026 у справі №520/5814/24, а також у постановах від 18.02.2026 у справі №160/33292/24 та від 25.03.2026 у справі №600/3655/24-а, які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються судом апеляційної інстанції під час перегляду цієї справи.
Повертаючись до обставин даної справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, а саме:
-станом на 01 січня 2025 року встановлений у розмірі 3028,00 грн. (стаття 7 Закону України від 19.11.2024 № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік»).
Як вже зазначалось вище, після визнання протиправним та нечинним пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №481 в частині внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704, починаючи з 18.06.2025, розмір грошового забезпечення військовослужбовців підлягає визначенню виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня відповідного року, а не з фіксованої величини 1762 грн.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що з 18.06.2025 у позивача виникло право на отримання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення із зазначенням посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та інших складових грошового забезпечення, розрахованих із застосуванням прожиткового мінімуму у розмірі 3028,00 грн. Відповідно, у відповідача виник обов`язок видати таку довідку для проведення перерахунку пенсії позивача як особі, яка отримує пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ.
З огляду на викладене, враховуючи норми законодавства, висновки Верховного Суду та встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача скласти та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 18.06.2025 за останньою займаною штатною посадою та тарифним розрядом для проведення перерахунку та виплати основного розміру пенсії у відповідності до вимог ст.ст. 43 та 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про всі щомісячні основні та додаткові (надбавки, доплати, підвищення та премії) види грошового забезпечення, визначені, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 19.11.2024 № 4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» на 01.01.2025, помноженого на відповідний тарифний коефіцієнт, для проведення перерахунку пенсії з 01.07.2025.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність у позивача права на отримання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 18.06.2025 та про передчасність позовних вимог. 
Як правильно встановив суд першої інстанції, право позивача на перерахунок пенсії виникло у зв`язку зі зміною правового регулювання, спричиненою набранням законної сили рішенням у справі №320/29450/24, яким визнано протиправними та нечинними положення постанови Кабінету Міністрів України №481. Отже, відповідач був зобов`язаний оформити довідку із застосуванням розрахункової величини, визначеної постановою Кабінету Міністрів України №704, а тому підстави вважати позовні вимоги передчасними відсутні.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року в адміністративній справі №280/11091/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 08 липня 2026 року. 

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак