СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року м. Харків Справа №917/18/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу відповідача – Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (вх.№1138П/1) на додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 18.05.2026 року у справі №917/18/26,
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван 2020», Шосе Харківське, 4/15, каб.44, м. Полтава, Полтавська область, 36008,
до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», вул. Старий Поділ, 5, м.Полтава, Полтавська область, 36022
про стягнення 25165,00 грн,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Полтавської області перебувала справа №917/18/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван 2020» до відповідача - Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про стягнення 25165,00 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами у спрощений спосіб договору.
Розгляд справи №917/18/26 здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 04.05.2026 року позов задоволено; стягнуто з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван 2020» 25165,00 грн заборгованості та 3328,00 грн судового збору.
07.05.2026 року до суду від представника позивача адвоката Наконечної О.М. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у справі №917/18/26 у розмірі 20000,00 грн (вх.№6263).
Додатковим рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.05.2026 року у справі №917/18/26 (повне рішення складено 18.05.2026 року, суддя Ківшик О.В.) заяву представника ТОВ «Караван 2020» адвоката Наконечної О.М. (вх.№6263 від 07.05.2026 року) про стягнення судових витрат та винесення додаткового рішення по справі задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022, код ЄДРПОУ 00131819) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван 2020» (Шосе Харківське, 4/15, каб.44, м. Полтава, Полтавська область, 36008, код ЄДРПОУ 43498958) 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В іншій частині відмовлено.
Відповідач – Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» з вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить:
- скасувати додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 18.05.2026 року у справі №917/18/26 повністю;
- ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Відповідач вважає, що заявлена сума компенсації витрат є надмірною, враховуючи неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань. 
Відповідач також зазначає, що підготовка та направлення претензії про сплату заборгованості не є обов`язковим в даній категорії справ, а відтак, відшкодування витрат на професійну, правничу допомогу за необов`язкову процесуальну дію, в контексті даної справи, є неприпустимим.
На думку відповідача, витрати на поточні консультації, підготовка документів до подачі позову до суду, та вивчення практики (п. 2 акту виконаних робіт від 06.05.2026 року), підготовка та подання до Господарського суду Полтавської області позовної заяви про стягнення заборгованості (п. 3 акту виконаних робіт від 06.05.2026 року) стосуються саме підготовки позовної заяви, а вивчення судової практики та підготовка документів є стадією підготовки позовної заяви. Вважає, що позиція позивача в усіх заявах по суті справи є незмінною, що не потребує вивчення додаткових джерел права, законодавства, що регулює спір у справі при підготовці відповіді на відзив по справі №917/18/26. За твердженням відповідача, заявником безпідставно включно до витрат направлення до Господарського суду Полтавської області (п. 3 акту виконаних робіт від 06.05.2026 року), оскільки відповідь на відзив сформована в системі «Електронний суд» 06.02.2026 року.
На думку відповідача, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 ГПК України, та враховуючи обсяг наданих на підтвердження понесених судових витрат доказів, відсутні підстави для задоволення вимог, оскільки розмір судових витрат відповідно до статті 74 ГПК України не доведений та документально не обґрунтований.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача – Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» на додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 18.05.2026 року у справі №917/18/26. Позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу – протягом 15 днів, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відзив має бути оформлено у відповідності до вимог ст.263 ГПК України, якою, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи з урахуванням положень ст.42 цього Кодексу. Встановлено, що учасники справи мають право до 11.06.2026 року подати до апеляційного господарського суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. Попереджено сторони, що апеляційна скарга підлягає розгляду за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи - за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом). Витребувано з Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/18/26.
Вказана ухвала була направлена учасникам справи до електронного кабінету користувача у підсистемі Електронний суд та доставлена 22.05.2026 року.
27.05.2026 року до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/18/26.
03.06.2026 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван 2020» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 18.05.2026 року у справі №917/18/26 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» – без задоволення.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши з урахуванням положень ч. 1 ст. 269 ГПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
Як свідчать матеріали справи, після ухвалення судом першої інстанції рішення від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій він просив вказану заяву задовольнити, стягнути з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван 2020» 20000,00 грн витрат на правничу допомогу.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача до заяви надано: копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ№1029, договору про надання правової допомоги від 20.04.2025 року; квитанції №б/н від 20.04.2025 року про оплату гонорару адвоката, розрахунок суми судових витрат, які понесла сторона в ході розгляду справи, акт виконаних робіт від 06.05.2026 року за договором про надання правової допомоги від 20.04.2025 року.
У позовній заяві позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу становить 20000,00 грн та повідомив, що докази витрат на правову допомогу буде надано в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 129 ГПК України.
З наявних матеріалів справи вбачається, що 20.04.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Караван 2020» (далі - клієнт) та адвокатом Наконечною О.М. (далі - адвокат) було укладено договір про надання правової допомоги б/н (далі – договір), відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надати юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором
Відповідно до п.1.1. договору безпосередній зміст правничої допомоги адвоката за цим договором полягає в тому, що клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання, яке надалі іменується доручення, під час строку дії -цього договору здійснити представництво інтересів клієнта відносно стягнення заборгованості з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго».
Пунктом 2.1 договору визначено, що адвокат зобов`язується надавати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта у вигляді: усних та письмових консультацій, висновків, довідок, роз`яснень з правових питань; складання заяв, скарг, договорів та інших документів правового характеру; захисту прав, законних інтересів клієнта; представництва і захисту, прав та інтересів клієнта у цивільному, господарському, адміністративному та кримінальному судочинстві; у виконавчому провадженні та при виконанні вироку, у третейському суді та інших органах для вирішення спорів, в іноземних або міжнародних судових та інших органах, перед органами державної влади та місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами. 
Вартість послуг по даному договору визначається в розмірі 20000,00 грн і сплачується клієнтом адвокату на умовах повної оплати готівкою протягом 10 днів з моменту підписання цього договору (п. 3.1 договору);
Відповідно до п. 8.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, термін дії цього договору до повного його виконання адвокатом.
Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції б/н від 20.04.2025 року на підставі договору про надання правничої допомоги від 20.04.2025 року клієнт оплатив, а адвокат отримав грошові кошти у розмірі 20000,00 грн.
06.05.2026 року між клієнтом та адвокатом підписано акт виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 20.04.2025 року, відповідно до якого адвокат надав клієнту наступні послуги :
- підготовка та направлення претензії про сплату заборгованості до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго»;
- поточні консультації, підготовка документів до подачі позову до суду, та вивчення практики;
- підготовка та подання до Господарського суду Полтавської області позовної заяви про стягнення заборгованості;
- підготовка відповіді на відзив по справі №917/18/26 та направлення до Господарського суду Полтавської області.
Відповідно до п.1 вказаного акту, зазначені правові послуги надані в повному обсязі, належним чином та у відповідності до договору про надання правничої допомоги від 20.04.2025 року, будь-які претензії зі сторони клієнта до адвоката за надані послуги відсутні. 
Частково задовольняючи заяву представника ТОВ «Караван 2020» про стягнення судових витрат та винесення додаткового рішення, суд першої інстанції, надаючи оцінку наведеним заявником розрахункам витрат на правову допомогу, з урахуванням наданих ним доказів на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації та фактичного обсягу наданих послуг правничої допомоги у суді, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, а також беручи до уваги принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства, критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, дійшов висновку про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, апеляційний господарський суд зазначає таке.
У статті 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частина 5 статті 129 ГПК України передбачає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).
За змістом статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено види адвокатської діяльності, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Тож, вибір форми та суб`єкта надання правової допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта. Подібні висновки викладено в додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі №910/1344/19 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2022 року у справі №916/893/21.
Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
Колегія суддів звертає увагу, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Дослідивши подані докази, колегія суддів дійшла висновку про те, що виконаний перелік робіт відповідає положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» щодо видів адвокатської діяльності, змісту договору про надання правової допомоги та матеріалам даної справи, якими підтверджується участь адвоката Наконечної О.М. у розгляді справи у суді першої інстанції та складенні відповідних процесуальних документів.
Колегія суддів зазначає, що, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад, написання процесуального документу, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта, що зумовлює необхідність, окрім самого написання процесуального документу й того, щоб він був прийнятий судом та долучений до матеріалів справи, що передбачає таку дію як «направлення» або «подання» його до суду, що спростовує доводи відповідача про безпідставність таких витрат. 
Матеріалами справи підтверджено, що надані адвокатом докази надають можливість суду також встановити дійсну домовленість сторін щодо розміру адвокатського гонорару, переліку наданих адвокатом послуг та факт понесення ним адвокатських витрат, а також їх необхідність, що є визначальним при вирішенні судом питання про розподіл таких витрат. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Колегія суддів зауважує, що ч. 3 ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Колегія суддів враховує, що між клієнтом та адвокатом була погоджена фіксована форма гонорару без прив`язки до обсягу витраченого адвокатом часу на надання послуги. 
Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена до стягнення позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн. при розгляді даної справи, не є співмірною зі складністю справи, виконаною адвокатом роботою в суді та ціною позову, а їх відшкодування матиме надмірний характер. Дана справа не є складною та об`ємною, не потребувала значного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази, враховуючи що предметом спору у даній справі було стягнення заборгованості у розмірі 25165,00 грн, правовідносини за яким не викликають будь-яких складнощів, судова практика щодо вказаної категорії справ є сталою та не потребує детального вивчення та аналізу.
При зменшенні розміру витрат позивача на правову допомогу, місцевий господарський суд цілком обґрунтовано врахував, що спір, що виник між сторонами, не є складним з огляду на характер спірних правовідносин; зміст спірних правовідносин є типовим та не потребує застосування складних правових конструкцій або спеціальних знань, що виходять за межі звичайної юридичної практики; наявні у справі матеріали не містять значного обсягу доказів, які потребують тривалого дослідження чи спеціального аналізу, а встановлення обставин справи не пов`язане з необхідністю проведення складних розрахунків або оцінки специфічних технічних питань; спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, які містять усталене нормативне регулювання відповідних правовідносин; застосування зазначених норм не викликає складнощів, оскільки вони не передбачають неоднозначного тлумачення та не потребують залучення значної кількості спеціальних чи галузевих нормативно-правових актів; велика кількість законів або підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню та застосуванню, у цій справі відсутня, а правова кваліфікація спірних відносин є очевидною та не викликає сумнівів; правова позиція у справі не потребує формування нових підходів до тлумачення норм права, а ґрунтується на загальних засадах цивільного законодавства та усталеній судовій практиці; підготовка позовної заяви, відповіді на відзив та заяви про ухвалення додаткового рішення не потребували від адвоката вчинення значного обсягу дій, збирання доказів та витрачання великої кількості часу.
Колегія суддів зауважує, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, подане відповідачем у суді першої інстанції, є тотожним поданій апеляційній скарзі у частині наведених доводів, що були враховані судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення.
Натомість, у апеляційній скарзі відповідач фактично просить відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення повністю, обґрунтовуючи, що розмір витрат є надмірним та неспівмірним. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що заявник апеляційної скарги наводить доводи щодо надмірності та неспімірності у розрахунку витрат на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн (заявлені позивачем у заяві). Втім, судом першої інстанції вказаний розмір витрат було зменшено до 5000,00 грн. Тож, твердження позивача про те, що вартість послуг є завищеною зводяться до його власної суб`єктивної оцінки змістовного навантаження послуги з надання правової допомоги. При цьому жодного доказу неспівмірності заявлених до стягнення витрат (стягнутих судом у розмірі 5000,00 грн) заявником апеляційної скарги не надано.
Апеляційний господарський суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
З огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, виходячи з критерію реальності, розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви представника позивача та стягнення 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі викладеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення додаткового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» залишити без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 18.05.2026 року у справі №917/18/26 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя В.В. Россолов 

Суддя О.І. Склярук