Справа №592/8561/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2340/26 	
Категорія -  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Нестеренка М.В. (суддя-доповідач), суддів: Сізова Д.В., Щербаченко М.В.,
з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 травня 2026 року, постановлену у складі судді Шияновської Т.В. у місті Суми, повний текст складений 25 травня 2026 року,
у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог заяви і ухвали суду першої інстанції 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в порядку регресу грошові кошти за перший період у загальній сумі 28343,92 грн (з яких: 15 430,77 грн – основний борг; 2 220,26 грн – 3% річних; 10692,89 грн – інфляційні втрати); стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в порядку регресу грошові кошти за другий період у загальній сумі 26 062,80 грн (з яких: 21 444,17 грн – основний борг; 1037,77 грн – 3% річних; 3 580,86 грн – інфляційні втрати); стягнути з відповідачів на користь позивачів понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.
Загальна сума позовних вимог становить 54 406,72 грн.
Позивачі посилаються на те, що ОСОБА_1 є власницею 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , тоді як інша 1/2 частина квартири у період з 07 грудня 2018 року по 10 січня 2023 року (Перший період) належала ОСОБА_4 , а з 11 січня 2023 року перейшла у власність ОСОБА_5 .
На думку позивачів, протягом усього спірного періоду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , будучи співвласниками квартири, не брали участі у витратах на її утримання та не сплачували вартість послуг з централізованого опалення, абонентського обслуговування і управління багатоквартирним будинком, у зв`язку з чим ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були змушені самостійно здійснювати оплату зазначених платежів за рахунок власних коштів. 
Позивачі зазначають, що здійснені ними витрати були необхідними для належного утримання квартири, недопущення відключення її від мереж теплопостачання та виникнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. У зв`язку з оплатою витрат за інших співвласників вони вважають, що набули право зворотної (регресної) вимоги до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо відшкодування належної їм частини понесених витрат.
Разом з позовною заявою позивачі подали заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), до набрання законної сили рішенням суду у даній справі. 
Позивачі вказували, що існує реальна загроза відчуження ОСОБА_5 належної йому частки квартири на користь третіх осіб під час розгляду справи. На їхню думку, у разі переоформлення права власності виконання можливого рішення суду про стягнення 54 406,72 грн буде істотно ускладнене або стане неможливим, що може спричинити необхідність оскарження відповідних правочинів у нових судових процесах.
Заявники вважали, що накладення арешту на частку квартири є передбаченим законом та співмірним заходом забезпечення позову, який не позбавляє ОСОБА_5 права володіння та користування майном, однак унеможливлює його відчуження та забезпечує збереження майна на час розгляду справи.
Ухвалою Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 травня 2026 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив із того, що забезпечення позову допускається лише за наявності обґрунтованих підстав вважати, що невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду. При цьому заявник повинен довести наявність фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність застосування відповідного заходу забезпечення позову. Однак у цій справі заявники не надали належних доказів існування реальної загрози невиконання майбутнього рішення суду, а доводи заявників про можливість відчуження ОСОБА_5 належної йому частки квартири суд визнав припущеннями. Крім того, суд врахував, що предметом спору є стягнення 54 406,72 грн, тоді як заявлений захід забезпечення стосується арешту нерухомого майна, вартість якого не визначена та очевидно значно перевищує ціну позову, у зв`язку з чим не доведено співмірність такого обмеження права власності із заявленими вимогами. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне дослідження обставин, що мають значення для вирішення питання, просить апеляційний суд скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову та постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити та накласти арешт частку ОСОБА_5 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Апелянтка зазначає, що суд безпідставно визнав припущеннями доводи про ризик утруднення виконання майбутнього рішення суду, оскільки не врахував подані до матеріалів справи письмові пояснення та документи, які, на її думку, свідчать про недобросовісну поведінку відповідачів. Зокрема, вона посилається на подання представником відповідачів заяви про видачу виконавчих листів у раніше розглянутій справі, незважаючи на те, що відповідне судове рішення, за твердженням апелянтки, вже було виконане. На її думку, такі дії свідчать про намір здійснити будівельне втручання у спірній квартирі та чинити тиск на позивачів. Також апелянтка вказує, що суд не врахував її статус особи з інвалідністю ІІІ групи.
Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що суд першої інстанції помилково послався на практику Верховного Суду без урахування особливостей даної справи. На її думку, арешт частки квартири є співмірним заходом забезпечення позову, оскільки заявлені до стягнення кошти виникли саме у зв`язку з утриманням цього нерухомого майна. Апелянтка також вважає необґрунтованим висновок суду про невідповідність вартості майна ціні позову, оскільки вартість спірної частки квартири не встановлювалася, а її ліквідність є низькою через тривалий конфлікт між співвласниками.
Скаржниця додатково зазначає, що накладення арешту не порушуватиме житлових прав ОСОБА_5 , оскільки він фактично проживає у місті Києві та, за твердженням апелянтки, забезпечений іншим житлом, тоді як спірна квартира використовується для проживання позивачів.
Також ОСОБА_1 посилається на те, що суд не надав належної оцінки обставинам, пов`язаним із проходженням військової служби ОСОБА_3 . Вона вважає, що вчинення відповідачами дій щодо зміни стану житла під час перебування співпозивача на військовій службі потребує застосування превентивних заходів у вигляді арешту спірної частки квартири до вирішення спору по суті.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзиви на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшли.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
У провадженні Ковпаківського районного суду міста Суми перебуває справа №592/8561/26 за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 54 406,72 грн.
Разом з позовною заявою позивачі подали заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), до набрання законної сили рішенням суду у даній справі (а.с. 67-68). 
Ухвалою Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 травня 2026 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с. 74).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
У цій справі позивачами поданий позов про стягнення з відповідача ОСОБА_4 грошової суми 28 343,92 грн, а з відповідача ОСОБА_5 – 26 062,80 грн.
Із змісту заяви про забезпечення позову виходить, що позивачка просить суд накласти арешт на належну лише відповідачу ОСОБА_5 частку у праві власності на квартиру, при цьому в межах загальної суми боргу, пред`явленої двом відповідачам.
Таким чином, заявлений захід забезпечення позову фактично спрямований на забезпечення вимог, пред`явлених також до ОСОБА_4 , за рахунок майна, яке на час звернення із заявою йому не належить.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Відповідно до усталеної судової практики, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
У цій справі суд першої інстанції виходив із недоведеності ризику невиконання майбутнього рішення суду та неспівмірності арешту спірної частки квартири із заявленими позовними вимогами, а тому відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх законними та обґрунтованими, оскільки арешт частки відповідача ОСОБА_5 за умови пред`явлення до нього позовних вимог у розмірі 26 062,80 грн є неспівмірним із розміром заявлених вимог, а також з обмеженням права особи вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власністю. 
Також, матеріали справи не містять доказів того, що у разі задоволення судом позову до відповідача ОСОБА_5 у заявленому розмірі виконання ним судового рішення може бути утруднене чи унеможливлене внаслідок незастосування до нього заходів забезпечення позову.
У той же час, колегія суддів зазначає, що накладення арешту на частку у праві власності на квартиру, яка не належить відповідачу ОСОБА_4 , суперечить положенням пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України і не може призвести до забезпечення позову щодо останнього.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував надані позивачами докази на підтвердження ризику невиконання майбутнього рішення суду, зокрема заяву представника відповідачів про видачу виконавчих листів у справі № 592/2608/23, документи щодо виконання відповідного судового рішення та закінчення виконавчих проваджень, а також посилання на можливу зміну стану спірного житла і здійснення психологічного тиску на позивача, оскільки наведені обставини не є підставою для застосування заходів забезпечення позову і не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Непереконливими є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував факт проходження військової служби співпозивачем ОСОБА_3 та необхідність захисту його житлових прав шляхом накладення арешту на спірне майно, оскільки зазначені обставини самі по собі не свідчать про наявність передбачених статтею 149 ЦПК України підстав для забезпечення позову та не підтверджують існування реальної загрози утруднення чи неможливості виконання майбутнього судового рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що арешт спірної частки квартири є співмірним заявленим вимогам, а висновок суду про перевищення вартості майна над ціною позову ґрунтується на припущеннях, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються наведеними вище висновками апеляційного суду щодо відсутності передбачених законом підстав для застосування обраного заходу забезпечення позову.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а судом першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову не порушено норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду у межах доводів і вимог апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи ухвалу, суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, повністю та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обгрунтованого висновку про відмову у забезпеченні позову.
Підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
Керуючись статтями 367-369, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	М.В. Нестеренко	

Судді: Д.В. Сізов 

М.В. Щербаченко