ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 907/1073/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Цвілюка Б.В.,
представників учасників справи:
Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініт Перфекшн", що діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Моекотаксі" - Пазина Р.О., Сочка В.І.,
директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Моекотаксі" Дутка Євгенія Володимировича - Вовканич С.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Моекотаксі" Дутка Євгенія Володимировича
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 (колегія суддів: Галушко Н.А., Желік М.Б., Орищин Г.В.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініт Перфекшн", що діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Моекотаксі",
до директора Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Моекотаксі" Дутка Євгенія Володимировича
про стягнення збитків у розмірі суми сплаченої пені, що становить 207 932,42 грн, та 405 495,22 грн суми сплаченого штрафу.
СУТЬ СПОРУ
1. ТОВ "Інфініт Перфекшн", якому належить 7,68% статутного капіталу ТОВ "Моекотаксі", звернулося до суду в інтересах останнього з позовом до його директора Дутка Є.В. про відшкодування збитків. 
2. Позов обґрунтований тим, що директор не забезпечував своєчасної сплати лізингових платежів, хоча товариство мало кошти, та допускав перерахування значних сум з рахунку товариства на рахунок власного ФОП без договору. Унаслідок прострочення ТОВ "Моекотаксі" сплатило лізингодавцю пеню і штраф.
3. Директор заперечує особисте здійснення переказів і посилається на те, що бухгалтер мала доступ до рахунків товариства та його ФОП, а кошти переміщувалися з його відома за погодженням із засновниками з метою зменшення податкового навантаження. Він також вважає, що не був зобов`язаний надавати пріоритет лізинговим платежам без прямої вказівки загальних зборів.
4. Перед Верховним Судом у цій справі постали питання:
- щодо наявності складу цивільного правопорушення як необхідної передумови для відшкодування збитків, завданих юридичній особі її посадовою особою (директором); 
- яке значення для відповідальності директора у межах похідного позову мають твердження про виконання ним вказівок кінцевого бенефіціарного власника мажоритарного учасника та про технічне здійснення переказів бухгалтером товариства.
5. Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги, виходячи з таких мотивів.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
6. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) ТОВ "ЯБРИК МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП" є учасником ТОВ "Моекотаксі", якому належить 92,32% а ТОВ "Інфініт Перфекшн" є учасником ТОВ "Моекотаксі", якому належить 7,68% статутного капіталу товариства. Кінцевим беніфеціарним власником юридичної особи зазначений ОСОБА_2 .
7. Згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Моекотаксі" №3 від 27.11.2018 Дутко Є.В. зайняв посаду директора ТОВ "Моекотаксі".
8. Статутом ТОВ "Моекотаксі" передбачено, що:
- метою діяльності Товариства є діяльність служби таксі, надання послуг пасажирських перевезень, залучення іноземних інвестицій, отримання прибутку від комерційної діяльності (п.4.1);
- виконавчим органом Товариства є Директор (п.14.2);
- директор здійснює управління поточною діяльністю товариства в межах своїх повноважень, визначених Статутом та законодавством (п.16.2).
9. Повноваження директора передбачені у ст.16 статуту, відповідно до якої директор уповноважений:
- діяти без довіреності від імені Товариства;
- визначати умови оплати праці посадових осіб Товариства, за винятком тих осіб, умови оплати праці яких, згідно з Статутом, визначаються Зборами Учасників;
- укладати від імені Товариства контракти, договори, угоди та забезпечувати їх виконання;
- приймати рішення про створення фондів, визначення їх цільового призначення, порядок формування та використання коштів фондів, за винятком тих фондів, умови утворення, визначення цільового призначення, порядок формування та використання коштів яких визначаються Загальними Зборами Учасників;
- затверджувати внутрішні документи Товариства, не віднесені установчими документами до компетенції Загальних Зборів;
- представляти Товариство у взаєминах з українськими, іноземними юридичними та фізичними особами, в державних юрисдикційних органах;
- створювати консультативні та інші допоміжні органи для підвищення ефективності діяльності виконавчого апарату Товариства;
- вирішувати інші питання діяльності Товариства, за винятком питань, вирішення яких віднесено до компетенції інших органів Товариства.
10. Між ТОВ "УЛФ-ФІНАНС" (лізингодавець) та ТОВ "Моекотаксі" (лізингоодержувачем) укладено договори фінансового лізингу, що супроводжувалося регулярними договірними платежами: 1. №6797/05/20-Г вiд 25.05.2020; 2. №6798/05/20-Г від 25.05.2020; 3.№6851/06/20-Г від 02.06.2020; 4. №6852/06/20-Г від 02.06.2020; 5. №7553/08/20-Г від 26.08.2020; 6. №7554/08/20-Г від 26.08.2020; 7. №7675/09/20-Г від 16.09.2020; 8. №7б7б/09/20-Г вiд 16.09.2020, 9. №7841/10/20-Г від 05.10.2020, 10. №7842/10/20-Г вiд 05.10.2020; 11. №7843/10/20-Г вiд 05.10.2020; 12. №8044/10/20-Г від 23.10.2020; 13. №8060/10/20-Г від 27.10.2020; 14. №8061/10/20-Г від 27.10.2020; 15. №8062/10/20-Г від 27.10.2020; 16. №8063/10/20-Г вiд 27.10.2020; 17. №8064/10/20-Г вiд 27.10.2020, 18. №8253/11/20-Г вiд 19.11.2020; 19. №8254/11/20-Г вiд 19.11.2020; 20. №8689/12/20-Г від 22.11.2020; 21. №8690/12/20-Г від 22.12.2020; 22. №8691/12/20-Г від 22.12.2020; 23. №8692/12/20-Г від 22.12.2020; 24. №8960/01/21-Г від 26.01.2021; 25. №9101/02/21-Г від 12. 02.2021; 26. №9102/02/21-Г від 12.02.2021; 27. №9377/03/21-Г від 23.03.2021; 28. №9378/03/21-Г від 23.03.2021, 29. №9379/03/21-Г від 23.03.2021; 30. №9380/03/21-Г від 23.03.2021; 31. №9381/03/21-Г від 23.03.2021; 32. №9382/03/21-Г від 23.03.2021; 33. №9592/04/21-Г від 09.04.2021; 34. №9593/04/21-Г від 09.04.2021; 35. №9594/04/21-Г від 09.04.2021; 36. №9595/04/21-Г від 09.04.2021.
11. Згідно з п.7.1.1 Загальних умов до Договорів фінансового лізингу за несвоєчасну оплату лізингових платежів та інших платежів, передбачених Договором, Лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення, а згідно п.7.1.2 - штраф у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості.
12. ТОВ "Моекотаксі" регулярно протягом 2020-2023 років порушувало свої обов`язки щодо своєчасної сплати лізингових платежів. Наявність регулярного порушення строків оплати підтверджується досудовими вимогами від ТОВ "УЛФ-ФІНАНС" - в період з 16.12.2021 по 11.05.2023 на адресу товариства скеровано 74 досудові вимоги.
13. Із вказаних досудових вимог вбачається, що вони в частині спрямовувались не тільки ТОВ "Моекотаксі" а і поручителям - ОСОБА_2 , який відповідно до виписки з ЄДР є кінцевим беніфеціарним власником ТОВ "Моекотаксі" та ТОВ "Інфініт Перфекшн", яке є учасником ТОВ "Моекотаксі".
14. Внаслідок несвоєчасної сплати лізингових платежів у період з 01.01.2020 по 31.12.2023 ТОВ "УЛФ-ФІНАНС" було нараховано пеню у сумі 205 303,24 грн та штрафи у сумі 405 495,22 грн по 36 вищевказаним лізинговим договорам.
15. Вказані обставини підтверджуються листом ТОВ "УЛФ-ФІНАНС" від 05.11.2024 №УФ-73553/ТФП щодо нарахованої та сплаченої пені та штрафу за договорами та актами звіряння взаєморозрахунків по пені та штрафу за період 01.01.2020- 31.12.2023 між ТОВ "Моекотаксі" та ТОВ "УЛФ-ФІНАНС".
16. Відповідно до витягу з протоколу загальних зборів учасників №6 від 07.02.2024 Дутка Є.В. тимчасово відсторонено від виконання обов`язків директора та ухвалено провести внутрішнє службове розслідування.
17. Актом службового розслідування від 19.11.2024 №4 встановлено, що в період з 01.01.2020 по 31.12.2023 Дутко Є.В. всупереч умов договорів, якими передбачалась сплата лізингових платежів ТОВ "УЛФ-ФІНАНС" в строки, визначені зазначеними договорами та маючи можливість такі платежі здійснювати (кошти на рахунку були наявні), перераховував кошти на свій власний рахунок ФОП Дутко Є.В. як фінансову допомогу, внаслідок чого зобов`язання ТОВ "Моекотаксі" перед ТОВ "УЛФ-ФІНАНС" стали простроченими і ТОВ "Моекотаксі" сплатило на користь ТОВ "УЛФ-ФІНАНС" пеню в сумі 205 303,24 грн та штрафи в сумі 405 495,22 грн за прострочення виконання укладених договорів лізингу.
18. ТОВ "Моекотаксі" звернулось з позовом до ФОП Дутка Є.В. про стягнення суми 938 478,13 грн безпідставно отриманих коштів, посилаючись на положення ст.1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).
19. Господарський суд Закарпатської області рішенням від 14.02.2025 у справі №907/421/24 позов задовольнив повністю. Стягнув з ФОП Дутка Є.В. на користь ТОВ "Моекотаксі" кошти в сумі 938 478,13 грн.
20. Господарський суд Закарпатської області у справі №907/421/24 встановив, що "з банківського рахунку ТОВ "Моекотаксі" за період 2019-2024 роки було здійснено перерахунок коштів на банківський рахунок ФОП Дутка Є.В. з призначенням платежів - поворотна фінансова допомога на загальну суму 14 131 789,73 грн. За період з 01.01.2019 по 10.04.2024 ФОП Дудко Є.В. (2997400178) повернув ТОВ "Моекотаксі" поворотну фінансову допомогу на загальну суму 13 193 311,60 грн. Підтвердженням даних банківських операцій є банківські виписки за період з 01.01.2019 по 29.02.202024 з поточного рахунку ТОВ "Моекотаксі", який відкритий у АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Згідно бухгалтерської довідки станом на 10.04.2024, заборгованість відповідача перед позивачем складає 938 478,13 грн, розрахунок заборгованості зроблено на підставі інформації з банківських виписок.
При цьому, суд заначив про те, що за встановленими судом обставинами, відповідні договори про надання фінансової допомоги/фінансової позики між сторонами у письмовій формі не укладалися.
Позивач наявність існування правовідносин з надання фінансової допомоги заперечує, вказує на помилкове перерахування коштів та наявність підстав для стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів в сумі 938 478,13 грн.
Відповідач в поданому відзиві на позовну заяву стверджує про існування між позивачем та відповідачем договірних правовідносин.
Разом з тим, відповідач в поданих письмових поясненнях вказує на фактичну відсутність між сторонами правовідносин щодо перерахування коштів в якості фінансової допомоги, оскільки кошти перераховані з метою їх передання для потреб позивача.
Вказані обставини свідчать про суперечливу поведінку відповідача.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що вказівка призначення платежу при перерахунку коштів, з урахуванням принципу розумності, не може бути кваліфікована як дотримання письмової форми (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ), що підтверджує домовленість про отримання грошей в позику та умови такої позики, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти.
Суд виходить з того, що самостійне визначення відповідачем напрямів використання своїх грошових коштів на поточному рахунку (безготівкові чи готівкові перекази), безперешкодна реальна можливість отримання таких коштів як у готівковій, так і безготіковій формі - власно і є реалізацію права на розпорядження коштами на свій власний розсуд.
Оскільки, відповідач не підтвердив наявність у нього права користування вищевказаними грошовими коштами, а також зважаючи на відсутність доказів, що свідчать про наявність договірних відносин між сторонами цього спору, з урахуванням "балансу вірогідностей" та суперечностей доводів відповідача про наявність таких правовідносин, відповідач зобов`язаний повернути позивачу грошові кошти у сумі 938 478,13 грн, на підставі положень частини першої статті 1212 ЦК України".
Короткий зміст позовних вимог і заперечень
21. У грудні 2024 року ТОВ "Інфініт Перфекшн" звернулось до Господарського суду Закарпатської області в інтересах ТОВ "Моекотаксі" з позовом до директора ТОВ "Моекотаксі" Дутка Є.В. про стягнення збитків у розмірі суми сплаченої пені, що становить 207 932,42 грн, та 405 495,22 грн суми сплаченого штрафу.
22. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході проведення службової перевірки було встановлено, що в період з 01.01.2020 по 31.12.2023 директор ТОВ "Моекотаксі" Дутко Є.В. всупереч умов договорів, якими передбачалась сплата лізингових платежів ТОВ "УЛФ-ФІНАНС", в строки, визначені зазначеними договорами та маючи можливість такі платежі здійснювати (кошти на рахунку були наявні), перераховував кошти на свій власний рахунок ФОП Дутка Є.В. як фінансову допомогу, внаслідок чого зобов`язання ТОВ "Моекотаксі" перед ТОВ "УЛФ-ФІНАНС" стали простроченими, що стало підставою для сплати ТОВ "Моекотаксі" на користь ТОВ "УЛФ-ФІНАНС" пені в сумі 205 303,24 грн та штрафу в розмірі 405 495,22 грн за прострочення виконання укладених договорів лізингу.
23.  Дутко Є.В. стверджує, що він на посаді директора не порушував ні вимог закону ні положень статуту товариства; особисто він перерахування коштів на банківський рахунок ФОП Дутко Є.В. не здійснював; веденням бухгалтерського обліку у ТОВ "Моекотаксі" займалась ОСОБА_3 , яка мала повний доступ до всіх рахунків ТОВ "Моекотаксі", а також до банківських рахунків ФОП Дутко Є.В., які з його відома використовувалися засновниками товариства у господарській діяльності з метою зменшення податкового навантаження; позиція позивача про те, що відповідач перераховував собі грошові кошти ТОВ "Моекотаксі" суперечить його ж позиції в іншій господарській справі №907/421/24; переважна більшість платежів здійснена з ІР адрес НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , вхід з якої здійснювала ОСОБА_3 .
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
24. Господарський суд Закарпатської області рішенням від 24.11.2025 у справі №907/1073/24 у задоволенні позову відмовив.
25. Рішення суду мотивоване тим, що у вказаних правовідносинах відсутня вина заподіювача шкоди, як суб`єктивний елемент відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. Відповідач не отримав прямої вказівки від загальних зборів товариства надати перевагу виконанню договорів лізингу.
26. Західний апеляційний господарський суд постановою від 02.06.2026 скасував рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2025; ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив та стягнув з Дутка Є.В. на користь ТОВ "Моекотаксі" 207 932,42 грн пені, 405 495,22 грн штрафу, 7 361,13 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 11 041,70 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
27. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, таким:
- розглядаючи спори про стягнення шкоди, суди мають встановлювати наявність усіх елементів складу правопорушення у їх сукупності. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність у вигляді відшкодування шкоди не настає;
- спір між сторонами виник у зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідачем лізингових платежів в ситуації, яка характеризується правовою визначеністю і директор у разі належного виконання своїх обов`язків, проявивши розумну обачливість мав би не допустити такого порушення;
- суд у справі №907/421/24 (яка має преюдиційне значення для даної справи) встановив, що з банківського рахунку ТОВ "Моекотаксі" за період 2019-2024 роки було здійснено перерахунок коштів на банківський рахунок ФОП Дутка Є.В. з призначенням платежів - поворотна фінансова допомога на загальну суму 14 131 789,73 грн; суд зазначив, що самостійне визначення відповідачем напрямів використання своїх грошових коштів на поточному рахунку (безготівкові чи готівкові перекази), безперешкодна реальна можливість отримання таких коштів як у готівковій, так і безготіковій формі - власно і є реалізацією права на розпорядження коштами на свій власний розсуд;
- протиправна поведінка директора Дутка Є.В. полягала у несвоєчасній сплаті узгодженого грошового зобов`язання внаслідок перерахування коштів на р\р ФОП Дутка Є.В. як поворотної фінансової допомоги всупереч інтересам ТОВ "Моекотаксі", через відсутність належної обачливості, неналежне виконання своїх статутних обов`язків;
- причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями директора є несвоєчасна сплата лізингових платежів і завданими збитками у вигляді вибуття грошових коштів із власності товариства; 
- відповідач повинен був знати про те, що несвоєчасна сплата лізингових платежів матиме наслідком застосування до товариства штрафних санкцій; відтак, несвоєчасна сплата товариством узгодженого зобов`язання зі сплати лізингових платежів відбулася з вини директора Дутка Є.В. ;
-  Дутко Є.В. не подав, а в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували доводи про те, що спірні кошти перераховувались бухгалтером ТОВ "Моекотаксі" ОСОБА_3 ; суд у справі №907/421/24 встановив розпорядження відповідачем коштами на рахунках ТОВ "Моекотаксі" на власний розсуд, без укладення відповідних договорів чи вказівок загальних зборів товариства; відповідач не спростував презумпцію вини заподіювача шкоди.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу
28. 22.06.2026 директор ТОВ "Моекотаксі" Дутко Є.В. через систему Електронний суд звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 та залишити в силі рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2025.
29. На виконання вимог п.5 ч.2 ст.290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) Дутко Є.В. в касаційній скарзі зазначає, що підставою касаційного оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 є п.1 ч.2 ст.287 ГПК.
30. Скаржник зауважує, що суд апеляційної інстанції застосував ч.3 ст.92 (в редакції, яка діяла до 24.02.2024, на час існування правовідносин), частини 1, 2 ст.1166 ЦК без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №910/20261/16, та у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №910/2018/17, від 04.09.2018 у справі №923/1315/16, від 27.08.2019 у справі №914/1619/18, від 07.05.2020 у справі №910/5100/19, від 24.02.2021 у справі №904/982/19.
31. 15.07.2026 ТОВ "Моекотаксі" через систему Електронний суд подало відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваноу постанову - без змін. 
32. У відзиві зазначає таке: 
- під час апеляційного перегляду справи Західним апеляційним господарським судом встановлені всі елементи складу цивільного правопорушення; суд правильно застосував статті 92, 1166 ЦК з урахуванням висновків, щодо їх застосування, які викладені у постанові від 26.11.2019 у справі №910/20261/16 (а також у згадуваних у ній постановах від 04.12.2018 у справі №910/21493/17 та від 22.10.2019 у справі №911/2129/17);
- у справі №923/1315/16 у позові до директора відмовлено саме через недоведеність позивачем складу правопорушення на конкретних фактах; на відміну від справи №923/1315/16, у якій позивач не довів жодного з елементів складу правопорушення, апеляційний суд у справі №907/1073/24 встановив наявність усіх елементів;
- у справі №910/2018/17 директор уклав звичайний договір поставки та вніс передоплату, а невиконання зобов`язань контрагентом суд не визнав протиправною поведінкою директора; у справі №907/1073/24 протиправною визнано поведінку директора - перерахування коштів товариства на свій рахунок ФОП замість сплати лізингових платежів;
- у справі №910/5100/19 у позові відмовлено через недоведеність, оскільки відсутність звітів сама по собі не доводить завдання збитків; у справі №907/1073/24 обставини виведення коштів встановлені, а збитки полягають не у припущенні про нецільове використання, а у реальній сплаті товариством пені та штрафу;
- у справі №914/1619/18 збитками позивач вважав несплачені податкові зобов`язання товариства, а справу направлено на новий розгляд саме через відсутність доказів оплати цих сум, тобто недоведеність факту та розміру реальних збитків; у справі №907/1073/24 збитки є дійсними, такими, що настали та документально підтвердженими;
- у справі №904/982/19 Верховний Суд, встановивши відсутність особистої зацікавленості директора у здійсненні помилкового перерахування сум податків до бюджету, необережну форму його вини, а також дії самого ТОВ "Сільськогосподарська фірма "Агростар", яке своєчасно не виявило помилку та не здійснило жодних заходів зі зменшення суми завданих помилкою збитків, зменшив розмір збитків, що підлягали відшкодуванню; обставини, які б давали відповідно до ст.1193 ЦК, підстави для зменшення розміру шкоди, у цій справі відсутні;
- доводи скаржника про "неналежність" доказів наявності його вини є необґрунтованими; доводи в частині відсутності вини у несвоєчасному погашенні чергових лізингових платежів, є недоведеними, оскільки скаржник не надав жодного доказу, який би підтверджував об`єктивну неможливість здійснення ним відповідних лізингових платежів, та не спростував перерахування на власну користь коштів в якості поворотної фінансової допомоги.
Надходження касаційної скарги на розгляд Верховного Суду
33. Верховний Суд ухвалою від 29.06.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою директора ТОВ "Моекотаксі" Дутка Є.В. розгляд касаційної скарги призначив у відкритому судовому засіданні на 29.07.2026.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Межі касаційного перегляду
34. Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі п.1 ч.2 ст.287 ГПК за змістом якої підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 
35. Отже, відповідно до положень цієї норми (п.1 ч.2 ст.287 ГПК) касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
36. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував ч.3 ст.92 (в редакції, яка діяла до 24.02.2024, на час існування правовідносин), частини 1, 2 ст.1166 ЦК без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №910/20261/16, та у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №910/2018/17, від 04.09.2018 у справі №923/1315/16, від 27.08.2019 у справі №914/1619/18, від 07.05.2020 у справі №910/5100/19, від 24.02.2021 у справі №904/982/19.
37. Натомість ТОВ "Моекотаксі у відзиві стверджує, що суд правильно застосував статті 92, 1166 ЦК з урахуванням висновків, щодо їх застосування, які викладені у постанові від 26.11.2019 у справі №910/20261/16; висновки же у справах №923/1315/16, №910/2018/17, №910/5100/19, №914/1619/18, №904/982/19 зроблені з урахуванням конкретних встановлених у них обставин, які є інакшими від обставин у цій справі, і висновки судів попередніх інстанцій таким висновкам не суперечать.
38. Верховний Суд відхиляє доводи скаржника та погоджується з мотивами суду, наведеними в оскаржуваній постанові, та з доводами відзиву, виходячи з такого.
Щодо складу цивільного правопорушення, обов`язків директора та умов його відповідальності 
39. Предметом позову в цій справі є відшкодування (стягнення) шкоди, заподіяної юридичній особі протиправними діями її директора.
40. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що в ході проведення службової перевірки було встановлено, що в період з 01.01.2020 по 31.12.2023 директор ТОВ "Моекотаксі" Дутко Є.В. всупереч умов договорів, якими передбачалась сплата лізингових платежів ТОВ "УЛФ-ФІНАНС", в строки, визначені зазначеними договорами та маючи можливість такі платежі здійснювати (кошти на рахунку були наявні), перераховував кошти на свій власний рахунок ФОП Дутка Є.В. як фінансову допомогу, внаслідок чого зобов`язання ТОВ "Моекотаксі" перед ТОВ "УЛФ-ФІНАНС" стали простроченими, що стало підставою для сплати ТОВ "Моекотаксі" на користь ТОВ "УЛФ-ФІНАНС" пені в сумі 205 303,24 грн та штрафу в розмірі 405 495,22 грн за прострочення виконання укладених договорів лізингу.
41. Вирішуючи спори про стягнення збитків, суди мають передусім з`ясовувати правові підстави покладення на винну особу майнової відповідальності. При цьому слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст.623 ЦК), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає унаслідок завдання шкоди (гл.82 ЦК).
42. Стаття 11 ЦК (тут і далі в редакції, що діяла на момент існування спірних правовідносин - в період з 01.01.2020 по 31.12.2023) передбачає, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
43. Згідно з частинами 1 та 2 ст.1166 ЦК, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану недоговірну (деліктну) шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
44. Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:
- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;
- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;
- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;
- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
45. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.
46. За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 ст.74 ГПК).
47. Отже, система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини належними та допустимими доказами.
48. Стаття 79 ГПК передбачає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
49. Верховний Суд звертає увагу на необхідність застосування категорій стандартів доказування та що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи на підставі доказів у порядку ст.86 ГПК. Зазначений принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
50. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.
51. При поданні позову про відшкодування заподіяної майнової шкоди на позивача покладається обов`язок довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.
52. Водночас зі змісту ч.2 ст.1166 ЦК вбачається, що цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювача шкоди не підлягає доведенню позивачем, а саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
53. Спростування вини є процесуальним обов`язком її заподіювача, тобто відповідача у спорі про відшкодування шкоди.
54. Відповідний висновок Верховного Суду щодо застосування ч.2 ст.1166 ЦК та презумпції вини заподіювача шкоди міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №910/12930/18, від 28.10.2021 у справі №910/9851/20, від 20.10.2022 у справі №910/3782/21 тощо.
55. З огляду на предмет та підстави позову Верховний Суд зазначає, що за приписами ст.89 Господарського кодексу України (далі - ГК) управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.
56. Відповідно до ч.1 ст.92 ЦК юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.
57. Між юридичною особою та її посадовою особою виникають правовідносини, що ґрунтуються на акті юридичної особи, що, зокрема, урегульовує права та обов`язки сторін у цих правовідносинах. 
58. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень (ч.3 ст.92 ЦК). 
59. Скаржник звертає увагу, що суд процитував ч.3 ст.92 ЦК у редакції, яка набула чинності 24.02.2024, тоді як спірні правовідносини тривали у 2020-2023 роках.
60. Водночас ця неточність не вплинула на результат вирішення спору. Висновок апеляційного господарського суду ґрунтується на обов`язках діяти в інтересах товариства, добросовісно та розумно, які містилися у чинній в спірний період редакції ст.92 ЦК та були розкриті у практиці Верховного Суду до 2024 року.
61. Так, Верховний Суд у постанові від 04.12.2018 у справі №910/21493/17 вказав, що згідно з вимогами ст.92 ЦК особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. З огляду на положення наведеної правової норми та довірчий характер відносин між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) протиправна поведінка посадової особи може виражатись не лише в невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному та недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень.
62. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.10.2019 у справі №911/2129/17 зазначила, що юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною право- і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
63. Отже, за змістом наведених вище норм матеріального права особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно.
64. Окрім того, такі правовідносини мають довірчий характер між підприємцем (товариством) і його посадовою особою, протиправна поведінка посадової особи полягає у неналежному та недобросовісному виконанні певних дій, без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїми посадовими обов`язками за власним умислом (розсудом), прийнятті очевидно необачних, марнотратних та завідомо корисливих на користь такої посадової особи рішень.
65. Верховний Суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.89 ГК посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству.
66. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою юридичній особі її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків; іншими винними діями посадової особи.
67. Наведеними вище положеннями ст.92 ЦК та ст.89 ГК передбачено відповідальність членів органу юридичної особи, її посадових осіб, в тому числі її керівника, якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи.
68. Верховний Суд враховує те, що при застосуванні ст.92 ЦК потрібно оцінювати не лише формальну сторону питання - дотримання посадовою особою всіх положень законодавства, статуту, рішень загальних зборів учасників/акціонерів тощо. Оскільки, якщо посадова особа формально виконала всі вимоги законодавства та установчих документів товариства, її дії (бездіяльність) можуть не бути добросовісними, розумними та вчиненими в інтересах товариства.
69. При вирішенні питання про притягнення до відповідальності посадових осіб банку суд також має встановити, чи дотримались такі посадові особи своїх фідуціарних обов`язків, а саме: чи діяли вони добросовісно, розумно та чи не перевищували свої повноваження.
70. Подібні висновки щодо застосування ст.92 ЦК викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №911/2129/17, постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/21493/17, від 21.07.2021 у справі №910/12930/18.
71. Вирішуючи питання відповідальності посадової особи перед юридичною особою, суд виходить з презумпції, що така посадова особа діяла в найкращих інтересах товариства, її рішення були незалежними та обґрунтованими.
72. Разом із тим, спростування позивачем відповідної презумпції за одним із критеріїв свідчить про неналежне виконання своїх фідуціарних обов`язків відповідачами. У цьому разі вже відповідач зобов`язаний довести, що він діяв у інтересах товариства.
73. Верховний Суд завертає увагу на те, що неспроможність посадової особи пояснити мотиви своїх дій та рішень, які завдали підприємству збитків, також свідчить про недобросовісність таких дій і рішень. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №910/20261/16, на яку посилається скаржник.
(І) щодо протиправної поведінки та вини
74. Скаржник посилається на те, що перекази коштів технічно здійснювала бухгалтер за погодженням із засновниками, рахунок його ФОП використовувався у діяльності пов`язаних із кінцевим бенефіціарним власником осіб, а загальні збори не надавали директору прямої вказівки віддати перевагу лізинговим платежам. 
75. Верховний Суд відхиляє такі доводи як необґрунтовані, виходячи з таких міркувань.
76. ТОВ "Інфініт Перфекшн", якому належить 7,68% статутного капіталу ТОВ "Моекотаксі", звернулося до суду на підставі ст.54 ГПК в інтересах ТОВ "Моекотаксі", а тому позов у цій справі є похідним: право, за захистом якого звернувся міноритарний учасник, належить ТОВ "Моекотаксі", і саме на його користь стягуються збитки.
77. Відповідно, посилання скаржника на погодження спірного руху коштів із кінцевим бенефіціарним власником мажоритарного учасника не усуває порушення прав самого товариства. 
78. Майно товариства відокремлене від майна його учасників, а інтерес юридичної особи не є тотожним приватному інтересу мажоритарного учасника чи його бенефіціара.
79. Інше розуміння суперечило б призначенню похідного позову, оскільки дозволяло би мажоритарному учаснику або пов`язаній із ним особі унеможливити відповідальність директора за шкоду товариству неформальною вказівкою або наступним схваленням його дій.
80. Згідно зі статутом ТОВ "Моекотаксі" (ст.16) директор здійснює поточне управління товариством та забезпечує виконання укладених ним договорів. З положень статуту не вбачається, що виконання цих обов`язків директором залежить від отримання окремої вказівки вищого органу управління щодо кожного лізингового платежу.
81. Аналогічно неоформлені вказівки кінцевого бенефіціарного власника не є рішенням загальних зборів чи іншого органу товариства та не звільняють директора від його самостійного обов`язку діяти в інтересах товариства.
82. Делегування бухгалтеру технічного здійснення платежів також не припиняє обов`язку директора організовувати та контролювати фінансову діяльність товариства. Відповідач сам зазначав, що з його відома бухгалтер мала доступ як до рахунків товариства, так і до рахунку ФОП, та визнавав використання цього рахунку у відповідній схемі руху коштів (з метою зменшення податкового навантаження). 
83. Апеляційний суд встановив, що у період, коли товариство систематично прострочувало платежі за 36 договорами фінансового лізингу та отримало 74 досудові вимоги, з його рахунку на рахунок ФОП Дутка Є.В. без письмового договору було перераховано 14 131 789,73 грн.
84. Такі обставини виходять за межі звичайної помилки в управлінні або нормального господарського ризику. Натомість йдеться про тривале використання значних грошових коштів товариства через особистий рахунок директора без належної правової підстави у період, коли товариство не виконувало власні договірні зобов`язання.
85. Подальше спрямування частини коштів на потреби товариства або пов`язаних осіб не змінює того факту, що директор допустив їх вибуття з безпосереднього контролю товариства.
86. Систематичність прострочень, численні вимоги лізингодавця, обсяг і тривалість руху коштів через рахунок ФОП, а також пояснення самого директора не свідчать про те, що він ужив усіх залежних від нього заходів для належного виконання зобов`язань товариства та запобігання збиткам.
87. Отже, висновок апеляційного господарського суду щодо протиправної поведінки та вини директора відповідає, а не суперечить правовим висновкам, наведеним у постановах Верховного Суду, зокрема тим, на які посилається скаржник.
(ІІ) щодо збитків та причинного зв`язку
88. Також скаржник стверджує, що апеляційний господарський суд, всупереч наведеним ним висновкам Верховного Суду, не встановив збитки та причинний зв`язок між поведінкою директора і сплатою товариством пені та штрафу.
89. Щодо цих доводів Верховний Суд зазначає таке. 
90. У ст.22 ЦК передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
91. За ст.224 ГК (що діяла в спірний період) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
92. Відповідно до ч.1 ст.225 ГК до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
93. Збитками у цій справі суд апеляційної інстанції визнав не кошти, перераховані на рахунок ФОП Дутка Є.В., а 207 932,42 грн пені та 405 495,22 грн штрафу, сплачених товариством лізингодавцю внаслідок прострочення лізингових платежів.
94. Верховний Суд враховує, що стягненні з товариства штрафні санкції (пеня та штраф) є завданимим йому збитками (згідно положень ЦК і ГК).
95. Причинний зв`язок суд обґрунтовано пов`язав із тим, що за наявності зобов`язань перед лізингодавцем кошти товариства тривалий час спрямовувалися на рахунок ФОП Дутка Є.В. без правової підстави, внаслідок чого лізингові платежі прострочувалися, а товариство сплатило санкції.
96. Апеляційний господарський суд оцінював не окремі ізольовані операції, а тривалу модель поведінки директора. Протягом кількох років з рахунку товариства на рахунок ФОП Дутка Є.В. без письмового договору було перераховано 14 131 789,73 грн. Для товариства, яке у цей самий період систематично прострочувало лізингові платежі, це була значна сума.
97. Виокремлення скаржником окремих банківських днів не спростовує висновку апеляційного суду та не враховує сукупного впливу тривалого і значного вибуття коштів на можливість товариства своєчасно виконувати свої зобов`язання.
98. Інші твердження скаржника щодо залишків коштів у конкретні дні, їх надходження, призначення окремих платежів та достатності первинних документів спрямовані на повторне дослідження банківських виписок і розрахунків, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
99. Такі доводи не підтверджують застосування статей 92, 1166 ЦК без урахування висновків Верховного Суду та не можуть бути самостійно перевірені в межах заявленої скаржником підстави касаційного оскарження.
Щодо інших доводів
100. Скаржник також посилається на неправильне визначення апеляційним судом обставин, установлених у справі № 907/421/24, та наводить докази щодо IP-адрес, з яких здійснювалися операції.
101. Однак наведені скаржником постанови Верховного Суду на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої п.1 ч.2 ст.287 ГПК, стосуються застосування статей 92, 1166 ЦК та умов відповідальності посадової особи (директора). Скаржник не посилається на неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду щодо застосування ст.75 ГПК або інших норм, які регулюють питання доказів та доказування у господарському процесі.
102. Також скаржник не посилається на жодну іншу підставу касаційного оскарження, зокрема передбачену п.4 ч.2 ст.287 ГПК.
103. Підсумовуючи, Верховний Суд зазначає, що оскаржуване судове рішення у даній справі ухвалене за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу (подані сторонами докази), які не є аналогічними, як у наведених скаржником справах. Доводи скаржника про їх неврахування зводяться до власного трактування таких висновків (без урахування конкретних обставин справи та наявних доказів у справі), що вочевидь не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень у відповідності до приписів статей 236, 310 ГПК.
104. Отже, зважаючи на зміст фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, та правове регулювання спірних правовідносин, Верховний Суд зазначає, що доводи скаржника про неврахування висновків щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду, не знайшли свого підтвердження.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
105. Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
106. Згідно із ч.1 ст.309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
107. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін
Судові витрати
108. Верховний Суд, вирішуючи питання щодо відстрочення сплати судового збору, ухвалою від 29.06.2026 відстрочив скаржнику сплату судового збору за подання касаційної скарги до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
109. Верховний Суд в ухвалі від 29.06.2026 розрахував, що розмір судового збору, що підлягав сплаті за подання касаційної скарги, складає 14 722,26 грн (9 201,41 грн (1,5% від 613 427,22 грн - загальна сума позову) х 200% х 0,8).
110. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, то судові витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника, а відстрочена сплата судового збору за розгляд касаційної скарги у розмірі 14 722,26 грн підлягає стягненню з Дутка Є.В. в Дохід державного бюджету України.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Моекотаксі" Дутка Євгенія Володимировича залишити без задоволення.
2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 у справі №907/1073/24 залишити без змін.
3. Стягнути з Дутка Євгенія Володимировича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) в дохід Державного бюджету України 14 722,26 грн (чотирнадцять тисяч сімсот двадцять дві гривні 26 копійок) судового збору за подання касаційної скарги.
4. Доручити Господарському суду Закарпатської області видати відповідний наказ. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

В. Студенець