Справа №162/1051/25
Номер провадження 2-др/162/11/26

ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2026 року       селище Любешів
Любешівський районний суд Волинської області у складі судді Глинянчука В.Д., розглянувши питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Любешівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Любешівської селищної ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно,
встановив:
Любешівським районним судом Волинської області 10 липня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Любешівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування відмовлено повністю. У позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Любешівської селищної ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно відмовлено повністю.
Представником позивачів по первісному позову ОСОБА_4 у порядку частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) 15 липня 2026 року подано заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які понесені у зв`язку з пред`явленням та розглядом позовних вимог ОСОБА_3 . Представник позивачів просить стягнути з ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 10 тисяч гривень.
Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК додаткове рішення ухвалено без повідомлення учасників справи. 
На підтвердження понесення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судових витрат їх представником адвокатом Понікарчик І.А. подано договір про надання правничої допомоги від 19 листопада 2025 року, додатковий договір про надання правничої допомоги від 05 грудня 2025 року, акт виконаних робіт від 05 грудня 2025 року, акт оплати гонорару відповідно до договору про надання правничої допомоги від 14 липня 2026 року.
Представник третьої особи адвокат Михалик Г.В. просить відмовити у стягненні з ОСОБА_3 судових витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки позивачі по первісному позову вчинили недобросовісно, самостійно не залучивши ОСОБА_3 до розгляду справи. Крім цього, у додатках до позовної заяви відсутні жодні фінансові документи про сплату за правничу допомогу адвокату кожним з відповідачів. 
Аналіз законодавства приводить суд до таких висновків. 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною першою, другою статті 44 ЦПК учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Відповідно до частин другої, третьої статті 141 ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Із змісту рішення суду слідує, що у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Любешівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування відмовлено повністю. У позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Любешівської селищної ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно відмовлено повністю. 
Предметом додаткового договору від 05 грудня 2025 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та адвокатом Понікарчик І.А. є правнича допомога у зв`язку із вступом у справу третьої особи ОСОБА_3 , яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Сторони договору визначили гонорар адвоката та види правничої допомоги: аналіз позовної заяви ОСОБА_3 та наданих доказів, законодавства - 3 тисячі гривень, участь у судовому засіданні незалежно від його тривалості - 2500 гривень. 
В актах виконаних робіт та оплати гонорару від 14 липня 2026 року, визначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплатили адвокату Понікарчик І.А. 3 тисячі гривень за аналіз позовної заяви ОСОБА_3 та доданих матеріалів, 15 тисяч гривень - за участь у шести судових засіданнях, 2 тисячі гривень - за участь в обговоренні та написання проєкту мирової угоди. 
Суд не вважає зловживанням процесуальними правами звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду з позовом до Любешівської селищної ради. При цьому спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 виник не від неправильних дій останніх. Тому доводи з цього приводу представника третьої особи є помилковими.
Також не заслуговують на увагу міркування представника третьої особи Михалик Г.В. щодо відсутності фінансових документів про оплату послуг адвоката. Стаття 141 ЦПК передбачає можливість стягнення витрат на правничу допомогу, які сторона має сплатити у зв`язку з розглядом справи. 
Між тим, суд звертає увагу, що позов третьої особи ОСОБА_3 розглядався разом з первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Любешівської селищної ради. У задоволенні первісного позову також було відмовлено. Таким чином, у стягненні витрат, пов`язаних з участю адвоката Понікарчик І.А. у судових засіданнях, необхідно відмовити. 
Суд не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_3 витрат, пов`язаних з обговоренням та написанням адвокатом ОСОБА_4 проєкту мирової угода. При цьому суд враховує, що такий вид правничої допомоги не оговорено у додатковому договорі від 05 грудня 2025 року. Крім цього, акт виконаних робіт не містить інформації про витрачений адвокатом у зв`язку з цим час. 
Решта заявлених судових витрат на правничу допомогу відповідає принципам розумності та справедливості. 
Враховуючи викладене, керуючись статтею 270 ЦПК, суд
ухвалив:
Заяву представника позивачів по первісному позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Понікарчик Ірини Анатоліївни про стягнення судових витрат на правничу допомогу задовольнити частково. 
Стягнути з третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 у користь ОСОБА_2 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень витрат на правничу допомогу. 
Стягнути з третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень витрат на правничу допомогу. 
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення додаткового судового рішення. Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення суду.

Суддя В.Д. Глинянчук