ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/2156/24	
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,
суддів: Бонк Т.Б., 
Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Бабій М.М.
явка учасників справи: 
від позивача: Процюк О.О.;
від відповідача-1: Чорненький В.І.;
від відповідача-2: Левкович Т.В.;
від третьої особи: не з`явився;

розглянув апеляційну скаргу Банку Польська Каса Опєкі Спулка Акційна (BANK POLSKA KASA OPIEKI SPOLKA AKCYINA) №1/1408 від 14.08.2025,
на рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2025, суддя Іванчук С.В., м.Львів, повний текст рішення складено 24.07.2025
у справі № 914/2156/24
за позовом Банку Польська Каса Опєкі Спулка Акційна (BANK POLSKA KASA OPIEKI SPOLKA AKCYINA), Ul. Zubra, nr 1, Warsawa, 01-066, Polska,
до відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю Бухер Уніпектін (BUCHER UNIPEKTIN SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA), Ul. Lubomirskich, nr 1, Przeworsk, 37-200, Polska,
до відповідача-2 товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ Фрут Капітал», 
м. Городок Львівської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Франкосо Корпорейшн Лімітед (FRANCOSO CORPORATION LIMITED), Arch. Makariou III, 2-4, Capital Centre, Floor 9, 1065, Nicosia, Republic of Cyprus;
про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, 
ціна позову 4 777 143,65 євро,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
Банк Польська Каса Опєкі Спулка Акційна (BANK POLSKA KASA OPIEKI SPOLKA AKCYINA) звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Бухер Уніпектін (BUCHER UNIPEKTIN SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA) та товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ Фрут Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Франкосо Корпорейшн Лімітед (FRANCOSO CORPORATION LIMITED) про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між товариством з обмеженою відповідальністю командитним товариством «БІ енд ПІ Інжиніринг» (правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Бухер Уніпектін») та компанією «Франкосо Корпорейшн Лімітед» укладено контракт № 060619/01 від 06.06.2019 на поставку, монтаж та введення в експлуатацію обладнання, за умовами якого право власності на обладнання зберігалося за постачальником до його повної оплати. 
На підставі договору форфейтингу № DBT/BSH/DBM/CY/1/19 від 23.07.2019 право грошової вимоги до покупця було відступлено позивачу – Банку Польська Каса Опєкі Спулка Акційна, який здійснив викуп заборгованості.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним контрактом між сторонами укладено договір застави комплектуючих та обладнання від 30.07.2019, предметом якого є дві випарні установки для виробництва фруктових концентратів типу SW-MVR-85-TVR-A, що належать відповідачу-1 та перебувають у фактичному володінні відповідача-2.
Позивач зазначає, що боржник не виконав забезпечене заставою грошове зобов`язання, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 4 777 143,65 євро, яка складається з 3 118 139,20 євро основного боргу та 1 659 004,45 євро нарахованих відсотків. На підтвердження існування та розміру заборгованості позивач також посилається на рішення ліквідатора у процедурі банкрутства компанії «Франкосо Корпорейшн Лімітед», викладене в листі від 15.10.2024.
Посилаючись на умови договору застави комплектуючих та обладнання від 30.07.2019, а також положення Цивільного кодексу України, Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Закону України «Про міжнародне приватне право» та Господарського процесуального кодексу України, позивач просить звернути стягнення на предмет застави шляхом його реалізації на публічних торгах у рахунок погашення заборгованості.
Відповідно до прохальної частини позовної заяви позивач просить суд: у рахунок погашення заборгованості компанії Франкосо Корпорейшн Лімітед (FRANCOSO CORPORATION LIMITED) за контрактом № 060619/01 на доставку, нагляд над монтажем і пуском в експлуатацію лінії з продукції фруктових концентратів від 06.06.2019, викупленої Банком за договором форфейтингу № DBT/BSH/DBM/CY/1/19 від 23.07.2019, в розмірі 4 777 143,65 євро, у тому числі 3 118 139,20 євро основного боргу та 1 659 004,45 євро нарахованих відсотків звернути стягнення на майно, а саме: 2 (дві) випарні установки для виробництва фруктових концентратів, тип SW-MVR-85-TVR-A, які належать на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю Бухер Уніпектін (BUCHER UNIPEKTIN SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA), знаходяться у фактичному володінні товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ Фрут Капітал» та передані в заставу компанії Банк Польська Каса Опєкі Спулка Акційна (BANK POLSKA KASA OPIEKI SPOLKA AKCYINA) за договором застави комплектуючих та обладнання від 30.07.2019; встановити спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів за початковою ціною, визначеною за результатами оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження згідно з Законом України «Про виконавче провадження» та стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.07.2025 закрито провадження у справі №914/2156/24 в частині позовних вимог заявлених до товариства з обмеженою відповідальністю Бухер Уніпектін (BUCHER UNIPEKTIN SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA), Ul. Lubomirskich, nr 1, Przeworsk, 37-200, Polska. В решті в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду обґрунтоване тим, що спірні правовідносини виникли з Контракту № 060619/01 від 06.06.2019 та Договору форфейтингу № DBT/BSH/DBM/CY/1/19 від 23.07.2019, які регулюються законодавством Республіки Польща та містять умови про розгляд спорів компетентним судом Польщі. 
Суд дійшов висновку про відсутність належних і допустимих доказів перебування предмета застави на території України, а також доказів вирішення спору щодо основного зобов`язання компетентним польським судом. 
З огляду на похідний характер застави від основного зобов`язання провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача-1 – ТОВ «Бухер Уніпектін» – закрито як таке, що не підлягає розгляду господарськими судами України. 
У задоволенні позовних вимог до відповідача-2 – ТОВ «ТБ Фрут Капітал» – відмовлено, оскільки останній не є стороною основного зобов`язання, заставодавцем чи власником предмета застави, а також через недоведеність факту перебування заставленого майна у його володінні та відсутність доказів порушення ним прав позивача.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи
14.08.2025 до Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга Банку Польська Каса Опєкі Спулка Акційна (BANK POLSKA KASA OPIEKI SPOLKA AKCYINA) №1/1408 від 14.08.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2025 у справі №914/2156/24, в якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та прийняти нове, яким задоволити позов в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд безпідставно дійшов висновку про відсутність юрисдикції українського суду, оскільки проігнорував докази перебування предмета застави на території України та умови договору застави, які передбачають можливість розгляду спору судами України. Також, на думку апелянта, суд помилково застосував правила виключної підсудності, оскільки предметом спору є звернення стягнення на предмет застави, а не вирішення спору щодо виконання контракту чи договору форфейтингу. 
Крім того, апелянт зазначає, що суд безпідставно не встановив факт порушення забезпеченого зобов`язання та розмір заборгованості, хоча відповідні докази містилися в матеріалах справи, а також не виконав обов`язку щодо встановлення змісту норм іноземного права, яке підлягало застосуванню. На переконання апелянта, це призвело до неправильного застосування матеріального права та помилкових висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову. 
Також апелянт стверджує, що суд неправильно визнав одного з відповідачів неналежним, оскільки не дослідив умови договору застави та не врахував, що на нього покладалися окремі обов`язки як на фактичного володільця заставленого майна. На думку апелянта, сукупність допущених порушень призвела до безпідставного закриття провадження щодо одного відповідача, відмови в позові до іншого та порушення права позивача на справедливий судовий розгляд. 
А також суд проігнорував докази, які підтверджують, що заставлене майно знаходиться на території України у володінні ТОВ «ТБ Фрут Капітал», а саме: експортний контракт від 06.06.2019 (т. 1, а.с. 139– ), у якому зазначено, що обладнання має бути поставлене, змонтоване та введене в експлуатацію на підприємстві ТОВ «ТБ Фрут Капітал» у м. Городок Львівської області; ПДВ-рахунки від 28.06.2019 та 14.08.2019 (т. 1, а.с. 169, 174– 179, 184– 187), де адресою доставки обладнання визначено підприємство ТОВ «ТБ Фрут Капітал»; Акти приймання обладнання від 27.06.2019 та 14.08.2019 (т. 1, а.с. 167– 168, 170– 173), які містять підпис і печатку ТОВ «ТБ Фрут Капітал», що підтверджує прийняття обладнання; договір застави (т. 2, а.с. 59– 128), у якому прямо визначено, що заставлене майно знаходиться за адресою підприємства ТОВ «ТБ Фрут Капітал» у м. Городок; договір добровільного страхування майна № 10-1301-19-00118 від 29.07.2019 (додаток до відповіді на відзив, т. 3, а.с. 112– 159), згідно з яким ТОВ «ТБ Фрут Капітал» застрахувало майно за адресою: Львівська область, м. Городок, вул. Львівська, 274а; заяву відповідача-1 від 08.11.2021 (т. 4, а.с. 18– 24), у якій підтверджено, що обладнання перебуває на підприємстві ТОВ «ТБ Фрут Капітал» у Городку, банківську виписку (т. 2, а.с. 137– 144), яка підтверджує, що покупець (третя особа) продовжував оплачувати обладнання після його поставки, що, на думку апелянта, свідчить про фактичне виконання поставки. Апелянт зазначає, що суд не дав цьому доказу жодної оцінки.
Окрім цього, суд помилково вважав, що необхідним є попереднє вирішення спору польським судом щодо виконання експортного контракту та розміру заборгованості, хоча ці обставини підтверджені матеріалами справи і не є предметом спору; суд не застосував положення Закону України «Про міжнародне приватне право», які покладають на суд обов`язок встановити зміст норм іноземного права; суд неправильно визнав ТОВ «ТБ Фрут Капітал» неналежним відповідачем, оскільки ця особа є стороною договору застави та фактичним володільцем заставленого майна; суд не дослідив умови договору застави та не встановив обсяг обов`язків відповідача-2, чим порушив вимоги процесуального закону; закриття провадження щодо іноземного відповідача та відмова у позові здійснені з формальних підстав і порушують право позивача на справедливий судовий розгляд. 
04.09.2025 від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу Банку Польська Каса Опєкі Спулка Акційна - залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2025 - без змін та заперечив факт передачі та знаходження заставного майна. 
22.09.2025 від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній підтримав вимоги наведені в апеляційній скарзі, просив таку задоволити, а рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2025 скасувати.
21.10.2025 від позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній підтримав позицію викладену в апеляційній скарзі та просив її задоволити.
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2025 справу №914/2156/24 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Банку Польська Каса Опєкі Спулка Акційна (BANK POLSKA KASA OPIEKI SPOLKA AKCYINA) №1/1408 від 14.08.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2025 у справі №914/2156/24..
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.11.2025 призначено справу №914/2156/24 до розгляду в судовому засіданні на 08.07.2026.
В судове засідання 08.07.2026 з`явились представники позивача, відповідача-1 та відповідача-2, третя особа в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи без її участі (вх..№ ЗАГС 01-04/5747/26 від 06.07.2026). 
Представник позивача заявив клопотання про витребування доказів, яке було надіслане до суду в письмовій формі 21.10.2025.
Колегія суддів поставила на обговорення клопотання позивача про витребування доказів.
Позивач підтримав зазначене клопотання, навів доводи, аналогічні викладеним у ньому, та просив його задовольнити.
Представник відповідача-1 підтримав заявлене клопотання. 
Водночас представник відповідача-2 заперечив проти його задоволення, навівши доводи, аналогічні викладеним у запереченнях на клопотання про витребування доказів, поданих до суду апеляційної інстанції 06.07.2026.
Заслухавши думку учасників справи, апеляційний суд протокольною ухвалою постановив залишити клопотання позивача про витребування доказів без розгляду, оскільки це клопотання подано до суду 21.10.2025, а апеляційна скарга була подана в межах строку на апеляційне оскарження 14.08.2025 за відсутності клопотання про поновлення такого строку та відсутністю обґрунтування поважності причин пропуску строку на його подання.
Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, навівши доводи аналогічні викладеним в ній, просив її задоволити. 
Представник відповідача-1 підтримав вимоги апеляційної скарги, навівши доводи аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу. Просив врахувати, що вимоги про стягнення судового збору з нього є безпідставними, оскільки жодних неправомірних дій не вчинив, і за його згодою спірне майно передано в заставу для забезпечення виконання експортного договору.
Представник відповідача-2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін та заперечив факт знаходження майна. А наведені обставини та підписи керівника на документах, які зазначає позивач, не свідчать про факт поставки заставного майна.
Строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України). 
Рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2025 оскаржується позивачем в повному обсязі.
Апеляційний суд, розглянув в судовому засіданні апеляційну скаргу позивача, дійшов висновку про залишення її без задоволення з таких підстав
Предмет позову є матеріально-правова вимога позивача про звернення стягнення на предмет застави (дві випарні установки типу SW-MVR-85-TVR-A) у рахунок погашення заборгованості, яка виникла в зв`язку з переводом боргу від відповідача -1(як кредитора з невиконаного грошового зобов`язання третьою особою, який є боржником в справі про банкрутство в Республіці Кіпр з визначенням способу реалізації заставленого майна. 
Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме: укладення експортного контракту № 060619/01 від 06.06.2019, договору форфейтингу № DBT/BSH/DBM/CY/1/19 від 23.07.2019 та договору застави комплектуючих та обладнання від 30.07.2019; перехід до позивача права вимоги за контрактом; невиконання боржником забезпеченого заставою грошового зобов`язання; наявність заборгованості в розмірі 4 777 143,65 євро; перебування предмета застави у власності відповідача-1 та у фактичному володінні відповідача-2, що, на думку позивача, є підставою для звернення стягнення на заставлене майно.
Як встановлено судами, 06.06.2019 товариством з обмеженою відповідальністю командитне товариство БІ енд ПІ Інжиніринг (B&P Engineering z organiczona odpowiedzialnoscia spolka komandytowa (NIP) 7941681757) та компанією Франкосо Корпорейшн Лімітед Кіпр, Ларнака,6042, вул. Пандорас, 21 (FRANCOSO CORPORATION LIMITED), Arch. Makariou III, 2-4, Capital Centre, Floor 9, 1065, Nicosia, Republic of Cyprus) (компанія, третя особа) укладено контракт № 060619/01 на доставку, нагляд над монтажем і пуском в експлуатацію лінії з продукції фруктових концентратів (Експортний контракт) (т. 1, а.с. 139– 160). 
В подальшому товариство з обмеженою відповідальністю командитне товариство БІ енд ПІ Інжиніринг було перетворено в товариство з обмеженою відповідальністю БІ енд ПІ Інжиніринг та перейменовано на товариство з обмеженою відповідальністю «Бухер Уніпектін» (виконавець, відповідач – 1).
Відповідно до п.1 §1 Експортного контракту, виконавець(відповідач-1) зобов`язується виготовити для компанії 2 (дві) випарні установки для виробництва фруктових концентратів (конкретні характеристики яких містяться в пропозиції виконавця від 05.12.2018 № OS/00200/12/18 з наступними змінами. Пропозиція виконавця становить додаток до цього контракту і разом із загальними комерційними умовами на підприємстві виконавця, про які йдеться в § 2 п. 2 с), становить його невід`ємну частину. 
Крім того, виконавець на підставі положень цього Контракту здійснює нагляд над монтажем і пуском в експлуатацію випарних установок на виробничому підприємстві в Городку, Львівська область, Україна, яке є власністю компанії ТОВ «ТБ Фрут Капітал» (суб`єкт, пов`язаний з компанією), а також проводить навчання працівників компанії щодо обслуговування тих пристроїв протягом 1 календарного тижня.
Згідно із п. 2 § 1 Експортного контракту випрані установки, які виготовить виконавець для компанії в рамках цього контракту, будуть називатися для цілей цього контракту предметом контракту.
За приписами п. 1 § 2 Експортного контракту, цей контракт регулюється і реалізується згідно з польським законодавством з урахуванням норм Інкотермс 2010. 
За умовами п. 3(b) § 2 Експортного контракту, виконавець може переуступити повністю або частину прав за цим контрактом на користь банку, який фінансує діяльність виконавця, або іншій будь-якій інституції, а компанія надасть на це згоду, яку не можна відкликати.
Відповідно до п. 4 § 5 Експортного контракту пристрої, які є предметом поставки, залишаються у власності виконавця(відповідача-1) до моменту повної оплати встановленої ціни з боку компанії. Протягом цього періоду їх не можна продавати, обтяжувати або віддавати в заставу без письмової згоди виконавця. Виконавець має право здійснювати контроль предмету контракту. Компанія зобов`язана проводити поточні огляди і технічне обслуговування пристроїв, а також застрахувати їх від пошкодження та/або втрати, зазначаючи виконавця як особу, яка має виключне право отримувати відшкодування або будь-які інші платежі згідно з договором страхування до моменту оплати компанією встановленої ціни. Сума страхування не може бути нижчою за вартість обладнання, зазначену в цьому контракті, яку збільшено на вартість монтажу лінії на підприємстві компанії. Компанія надасть виконавцю проєкт вищезгаданого договору страхування для попереднього затвердження. У тому разі, якщо компанія не укладе страховий договір протягом передбаченого періоду в 14 днів з моменту відвантаження предмету контракту виконавець має право укласти страховий договір за рахунок і на ризик компанії. Повна відповідальність за втрату або пошкодження предмету контракту переходить на компанію з моменту завантаження предмету контракту на транспортні засоби, надані компанією.
Згідно із п. 1 § 6 Експортного контракту ціна нетто за виконання виконавцем предмету контракту становить 4 863 000 євро (чотири мільйони вісімсот шістдесят три тисячі євро) нетто. Зазначена ціна була визначена на основі FCA Пшеворськ згідно з Інкотермс 2010.
За приписами п. 2 § 6 Експортного контракту до зазначеної ціни нетто буде додано ПДВ у встановленому законом розмірі, а також інші зобов`язання публічно-правового характеру, якщо з відповідних положень права або рішень фіскального органу випливає, що таке зобов`язання поширюється на цю операцію.
За умовами п. 3 § 6 Експортного контракту сторони ухвалюють, що компанія проведе оплату ціни в строк: 15% вартості контракту буде заплачено у формі авансу на банківський рахунок виконавця не пізніше ніж протягом 2 тижнів з моменту підписання цього контракту, але до відправлення першої партії предмету контракту; інша частина вартості контракту – 85% буде сплачена 10 рівними платежами що півроку, починаючи з 31.01.2020.
Відповідно до п. 12 § 11 Експортного контракту усі спори і розбіжності, які виникають між сторонами у зв`язку із реалізацією контракту, будуть по можливості вирішуватися шляхом взаємних перемовин протягом строку в один місяць з моменту їх появи, а у разі відсутності порозуміння їх буде розглядати польський суд, до компетенції якого належить місцезнаходження виконавця.
Відповідно до протоколів приймання FAT (Заводські приймальні випробування) від 27.06.2019 (том 1, а.с. 170– 172) та від 14.08.2019 (том 1, а.с. 167–168), складених у Пшеворську з приводу приймання результатів роботи щодо випарної установки SW MVR-85-TVR-A, виконаних згідно з контрактом № 06069/1 від 06.06.2019, комісією у складі представників виконавця – ТОВ командитне товариство «Бі енд Пі Інжиніринг» та замовника – Франкосо Корпорейшн Лімітед, сторони заявили, що виконавець належним чином виконав усі покладені на нього обов`язки згідно з положеннями контракту щодо поставки 1 шт. випарної установки SW MVR-85-TVR-A (оскільки в матеріалах справи є два протоколи приймання FAT презюмується, що відбулась поставка двох випарних установок, за кожним із них). Замовник прийняв із позитивним результатом вищезазначений об`єкт поставки, підтвердив, що поставка є повною, і не висловив застережень. Зазначені протоколи також підтверджують, що кожна зі сторін повністю прийняла їх зміст, а підписанти заявили про наявність належних повноважень на їх підписання. За містом цих протоколів FAT, які підтверджують належне виконання виконавцем своїх договірних зобов`язань та прийняття замовником результатів заводських приймальних випробувань і поставки без будь-яких зауважень чи застережень. 
Вказані протоколи підписані та скріплені печатками ТОВ командитного товариства «Бі енд Пі Інжиніринг», ТОВ «ТБ Фрут Капітал» та Банку Польська Каса Опєкі Спулка Акційна.
23.07.2019 товариством з обмеженою відповідальністю командитне товариство «БІ енд ПІ Інжиніринг» (Цедент) та Банком Польська Каса Опєкі Спулка Акційна (Позивач) укладено Договір форфейтингу № DBT/BSH/DBM/CY/1/19 (Договір форфейтингу) (Том 2 а.с. 1-28).
Відповідно до § 1 договору форфейтингу використані в цьому договорі терміни мають таке значення: 
- Боржник - Франкосо Корпорейшн Лімітед, Кіпр, Ларнака, 6042, вул. Пандорас, 21 (п. 3); 
- Контракт - Експортний контракт № 060619/01, укладений між Цедентом і Боржником 6 червня 2019 року (п. 7); 
- Сума заборгованості, що прийнята для викупу боржником шляхом підписання заяви боржника, яка не перевищує суму 4 133 550,00 євро (чотири мільйони сто тридцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят євро, 00/100), тобто вартості контракту брутто, зменшеної на аванс, яку цедент щоразу зазначає в ордері на викуп заборгованості, підготовленому за зразком, встановленим у додатку 4 до цього Договору (п. 8); 
- Одержувач - товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «ТБ ФРУТ КАПІТАЛ» Україна, Городок, Артишівська 9/1, яке є суб`єктом, пов`язаним з боржником, одночасно є місцем призначення Контракту і доставки пристроїв, які є предметом контракту (п. 12); 
- Період викупу заборгованості - період, який розпочинається в день укладення цього договору і закінчується: щодо частини заборгованості, яка становить 50 % суми заборгованості (Транш 1) - 2 серпня 2019 року; щодо частини заборгованості, яка становить 50 % суми заборгованості (Транш 2) - 2 серпня 2019 року (п. 13); 
- Вартість контракту брутто – 4 863 000,00 євро (чотири мільйони вісімсот шістдесят три тисячі 00/100) (п. 32); 
- Заборгованість - грошова заборгованість щодо сплати ціни за виконання цедентом предмету контракту, документально підтверджена відповідними ПДВ - рахунками, які виставляє цедент, які є предметом викупу банком на підставі цього договору, у розмірі, який дорівнює сумі заборгованості (п. 33).
Згідно із п. 2 § 2 договору форфейтингу предметом цього договору є викуп банком заборгованості, у результаті чого цедент передає банкові заборгованість у розмірі суми заборгованості, а банк цю заборгованість приймає. Передача заборгованості від цедента до банку відбувається в момент сплати ціни, тобто в момент сплати на користь цедента банком суми до виплати на рахунок до виплати. Передача заборгованості на підставі цього договору відбувається із застереженням щодо відкладальних умов, які описано нижче в § 3. 
Відповідно до п. 3 § 14 договору форфейтингу будь-які спірні питання, які виникають згідно з цим договором, розглядатиме суд загальної юрисдикції за місцезнаходженням цедента.
Згідно з п. 4 § 14 договору форфейтингу, цей договір регулюється відповідно до законодавства Польщі.
За приписами п. 5 § 7 договору форфейтингу цедент має право подати як максимум два розпорядження про викуп заборгованості протягом періоду викупу заборгованості. Сума заборгованості, заявлена для викупу в одному розпорядженні про викуп заборгованості, буде становити 50% суми заборгованості.
За умовами п. 6 § 7 договору форфейтингу як плату за кожну отримувану заборгованість банк перерахує цеденту на рахунок для виплати суму для виплати. Заборгованість передається банку в момент внесення банком суми для виплати на рахунок для виплати. 
31.07.2019 відповідач-1 відповідно до договору форфейтингу № DBT/BSH/DBM/CY/1/19 надав позивачу перше розпорядження про викуп 50% заборгованості за Експортним контрактом в розмірі 2 066 775 євро згідно з рахунком № SZ/FZE3/0002/06/19 від 28.06.2019 (том 2 а.с. 38-41).
14.08.2019 року позивач викупив заборгованість згідно з першим розпорядженням відповідача-1 і виплатив на банківський рахунок відповідача-1 суму 1 977 073,77 євро в обмін на набуття прав на вказану заборгованість, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача (том 2 а.с. 132-136).
21.08.2019 відповідач-1 відповідно до договору форфейтингу № DBT/BSH/DBM/CY/1/19 надав позивачу друге розпорядження про викуп 50% заборгованості за Експортним контрактом в розмірі 2 066 775 євро згідно з рахунком № SZ/FZE3/0004/08/19 від 14.08.2019 (том 2 а.с. 42-45).
21.08.2019 позивач виплатив відповідачу-1 суму 1 977 073,77 євро в обмін на набуття прав на вказану заборгованість, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача (том 2 а.с. 132-136). 
30.07.2019 товариством з обмеженою відповідальністю командитне товариство «БІ енд ПІ Інжиніринг» (Заставодавець), Банком Польська Каса Опєкі Спулка Акційна (Заставодержатель, Позивач) укладено договір застави комплектуючих та обладнання (договір застави) (том 2 а.с. 59-128) з покладенням певних обов`язків, зазначених нижче на ТОВ «ТБ Фрут Капітал» (відповідач – 2).
Відповідно до п. 1.2. договору застави, наведено значення таких термінів, зокрема:
«Предмет застави» означає Заставне майно та всі права, права власності та майнові права заставодавця стосовно такого майна, які передаються в заставу відповідно до пункту 2.1 цього договору; 
«Заставлене майно» означає разом 2 (дві) випарні установки для виробництва фруктових концентратів, тип SW-MVR-85-TVR-A, які належать заставодавцеві, або, залежно від контексту, окремі компоненти кожної такої установки, які згідно з контрактом повинні бути передані заставодавцем компанії Франкосо для їх подальшого монтажу за місцезнаходженням ТБ Фрут за адресою: вул. Львівська, 274А, м. Городок, Львівська обл., Україна, разом з усіма правами, правами власності та майновими правами заставодавця стосовно зазначеного.
Згідно з п. 2.1. договору застави, як забезпечення своєчасної та повної сплати, дотримання та виконання в повному обсязі забезпечених зобов`язань, заставодавець цим передає весь предмет застави в заставу заставодержателю та на його користь в максимальному обсязі, наскільки це можливо згідно з чинним законодавством (далі «Застава»). Застава поширюється, охоплює та включає всі комплектуючі, вдосконалення, а також запасні та замінні частини (включаючи ті, які замінять існуючі частини) предмета застави, якими володіє та/або володітиме заставодавець, як існуючі на дату цього договору, так і такі, що існуватимуть у майбутньому, та всі активи, що є частиною предмета застави, у тому числі в разі будь-якої зміни їх статусу та/або перекваліфікації в інший вид активів, та все зазначене повинне вважатися частиною предмета застави і передається в заставу на користь заставодержателя за цим договором. Цим сторони також погоджуються, що протягом строку дії цього договору всі ризики втрати, знищення, пошкодження або погіршення якості предмета застави покладаються на заставодавця і ТБ Фрут з моменту передачі предмета застави до ТБ Фрут. 
Заставодавець і ТБ Фрут зобов`язані надати заставодержателю перелік предмета застави, переданого до ТБ Фрут за контрактом, не пізніше 30 вересня 2019 року, причому зміст і форма такого переліку повинні бути прийнятними для заставодержателя.
За приписами п. 2.2 договору застави без обмеження будь-яких прав заставодержателя за цим договором, сторони погоджуються, що вартість предмета застави станом на дату цього договору становить 4 863 000 євро (чотири мільйони вісімсот шістдесят три тисячі євро) або 136 544 772,90 (сто тридцять шість мільйонів п`ятсот сорок чотири тисячі сімсот сімдесят дві гривні 90 копійок) в перерахунку за офіційним обмінним курсом гривні до євро, встановленим НБУ на 30 липня 2019 року, без врахування ПДВ. Ця вартість вказана в контракті. Задля уникнення сумнівів, сторони цього договору прямо погоджуються, що зазначена вартість жодним чином не обмежує домовленостей і прав сторін за цим договором, у т. ч. згідно з пунктом 5.2 цього договору стосовно визначення вартості предмета застави для цілей звернення стягнення на нього, а також прав заставодержателя на отримання сплати забезпечених зобов`язань у повному обсязі чи будь-яких інших прав заставодержателя за цим договором.
За умовами п.п. 2.3.1 п. 2.3 договору застави, цей договір і застава, що створюється за цим договором, забезпечують усі поточні й майбутні вимоги заставодержателя стосовно виконання всіх поточних і майбутніх фінансових зобов`язань будь-якого характеру в будь- якій валюті з боку Франкосо за контрактом, які в будь-який час є належними до сплати, підлягають сплаті або можуть виникнути за або у зв`язку з контрактом, у тому числі, без обмеження, відповідно до будь-яких змін, доповнень або нових редакцій контракту або по відношенню до будь-якої зміни мети, нових, подальших або збільшених поставок, будь-яких подовжень належних строків оплати, додаткових зобов`язань, а також всіх витрат, зборів і видатків, понесених у зв`язку із зазначеним (далі «Забезпечені зобов`язання»), включаючи, без обмеження: сплату 4 133 550 євро (чотирьох мільйонів ста тридцяти трьох тисяч п`ятисот п`ятдесяти євро); та сплату всіх зборів, витрат, відшкодувань, видатків та всіх інших сум, які на цей час підлягають або в подальшому періодично підлягатимуть сплаті заставодержателю відповідно до контракту.
Відповідно до п. 2.3.4 договору застави, заставою забезпечуються забезпечені зобов`язання в розмірі їх повної вартості в будь-який час протягом строку дії цього договору. Цим сторони погоджуються, що вище визначено максимальну суму забезпечених зобов`язань для цілей чинного законодавства. Сума вимоги, що забезпечується заставою за цим договором, може коливатися і буде встановлена відповідно до умов контракту на час звернення стягнення на предмет застави за цим договором. Без обмеження вищевикладеного та положень цього договору, цим сторони погоджуються, що станом на дату цього договору максимальна сума забезпечених зобов`язань, включаючи збори, витрати, відшкодування та видатки, зазначені в пункті 2.3.1 вище, становить 232 126 113,93 грн. (двісті тридцять два мільйони сто двадцять шість тисяч сто тринадцять гривень 93 копійки) або 8 267 100 євро (вісім мільйонів двісті шістдесят сім тисяч сто євро) в перерахунку за офіційним обмінним курсом гривні до євро, встановленим НБУ станом на 30 липня 2019 року, при цьому зазначена сума може бути збільшена у випадку нарахування пені на суму такої пені.
Згідно з п. 2.6.1 договору застави цей договір створює безстрокову заставу по відношенню до предмета застави та: зберігає повну юридичну силу протягом всього періоду забезпечення і не може бути скасований шляхом будь-якого часткового виконання забезпечених зобов`язань; є обов`язковим для виконання з боку заставодавця і ТБ Фрут, їхніх правонаступників, правонабувачів і цесіонаріїв; набуває юридичної сили, разом з правами і засобами правового захисту заставодержателя, на користь заставодержателя та його відповідних правонаступників, правонабувачів і цесіонаріїв; є додатковим до будь-яких інших забезпечувальних прав, які заставодержатель має на цей час або які він матиме в майбутньому щодо всіх або будь-яких забезпечених зобов`язань, і такі інші забезпечувальні права жодним чином не впливають на цей договір; на нього жодним чином не вплине будь-яка реорганізація заставодавця і ТБ Фрут, включаючи, без обмеження, будь-яку зміну організаційно-правової форми заставодавця і ТБ Фрут; та залишатиметься в силі впродовж будь-якої процедури ліквідації, реорганізації, реструктуризації або процедури визнання неплатоспроможності (банкрутства) заставодавця і ТБ Фрут в обсязі, дозволеному чинним законодавством.
За приписами п. 3.1.5 договору застави за винятком цієї застави, заставодавець є єдиним та виключним законним та бенефіціарним власником предмета застави і володіє предметом застави, що є вільним від будь-яких та всіх обтяжень, а також предмет застави не є об`єктом жодних спорів, судових процесів, прав на проведення заліку або висунення зустрічних вимог. Окрім подань та реєстрацій цієї застави, жодні інші подання, реєстрації або інші дозволи щодо всього предмета застави або будь-якої його частини не вимагаються для забезпечення чинності, створення та збереження застави як забезпечення з таким рівнем пріоритетності, який передбачений у цьому договорі.
За умовами п. 3.1.6 договору застави предмет застави належним чином обліковується або буде обліковуватись на балансі заставодавця, та всі існуючі правовстановлюючі документи на предмет застави є достовірними, дійсними та чинними, а право власності на предмет застави є або буде належним чином задокументовано у відповідності до вимог чинного законодавства, та не існує інших договорів чи юридичних документів, які змінюють, доповнюють або замінюють собою зазначені правовстановлюючі документи. Предмет застави може бути предметом застави без обмежень, а опис предмета застави, який прямо передається у заставу за цим договором, відповідає тому, який наведений у правовстановлюючих документах до нього та у бухгалтерській документації заставодавця.
Відповідно до п. 4.2.6 договору застави якщо заставодержатель не погодиться на інше у письмовій формі, з урахуванням умов цього договору, цим заставодавець погоджується, що впродовж періоду забезпечення він зберігатиме за собою вільним від будь-якого обтяження (окрім того, що створюється або дозволяється за цим договором) та умовних зобов`язань єдине та виключне законне та бенефіціарне право власності на предмет застави. Заставодавець і ТБ Фрут зобов`язуються за власний рахунок утримувати предмет застави у належному стані та у відповідності до вимог чинного законодавства і нормативно-правових актів, вживати всіх інших заходів, необхідних для забезпечення існування предмета застави та дійсності їхніх прав на нього, а також періодично здійснювати по відношенню до нього всі необхідні та належні ремонтні роботи, поновлення, заміни, доповнення і поліпшення.
Згідно із п. 5.2 договору застави у разі настання випадку невиконання зобов`язань, заставодержатель матиме, за умови направлення відповідного повідомлення про невиконання зобов`язань, право на примусове виконання цієї застави шляхом звернення стягнення на предмет застави та/або реалізацію будь-якої та всіх складових предмета застави, а також на вжиття будь-яких та всіх необхідних заходів для забезпечення того, щоб усі вимоги заставодержателя були виконані за рахунок предмета застави в пріоритетному порядку по відношенню до всіх інших кредиторів, без звернення до суду (якщо тільки це не вимагається чинним законодавством, і в такому випадку виключно в межах таких вимог), а заставодавець і ТБ Фрут повинні повною мірою співпрацювати і надавати заставодержателю всю необхідну допомогу, а також вчиняти такі дії, які заставодержатель може обґрунтовано вимагати для того, щоб уможливити вжитгя зазначених заходів заставодержателем на виконання зазначених вимог. Заставодержатель може звернути стягнення на предмет застави на свій власний розсуд по відношенню до всього предмета застави або будь-якої його частини. Заставодержатель може, виключно на власний розсуд, додатково до будь-яких інших прав та засобів правового захисту, доступних йому за цим договором та/або відповідно до чинного законодавства, здійснювати будь-які та всі дії, визначені в цьому пункті 5.2, в максимальному обсязі, не забороненому чинним законодавством.
За приписами п. 6.1 договору застави права та обов`язки за цим договором регулюються та тлумачаться відповідно до матеріального права України, без посилання на його колізійні норми.
За умовами п. 6.2 договору застави виконання цього договору та реалізація будь-яких прав заставодержателя, що виникають на підставі цього договору або у зв`язку з ним, можуть, за вибором заставодержателя, примусово здійснюватися заставодержателем у судах України або в будь-яких інших судах, що мають належну юрисдикцію. В інтересах заставодержателя заставодавець і ТБ Фрут цим безвідклично погоджуються на невиключну юрисдикцію судів України у зв`язку з будь-якими спорами, суперечками або претензіями, що виникають на підставі цього договору чи у зв`язку з ним або у зв`язку з його порушенням, припиненням чи недійсністю.
Відповідно до п. 7.9 договору застави цей договір діє з дати його укладення по 31 січня 2028 року або дату закінчення перебігу періоду забезпечення відповідно до умов цього договору (далі - «Дата виконання»), залежно від того, що настає пізніше (далі за текстом - «Дата припинення дії Договору»), однак за умови, що у разі якщо дата виконання настає раніше 31 січня 2028 року, датою припинення дії договору повинна бути дата виконання. Без обмеження вищезазначеного, заставодавець і ТБ Фрут зобов`язуються оформити такі документи, у тому числі договір про внесення змін та доповнень до цього договору, які можуть вимагатися відповідно до чинного законодавства для придання чинності умовам цього договору.
Із матеріалів справи вбачається, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на договорі форфейтингу, за яким позивач (банк) набув право вимоги за експортним контрактом, укладеним між виробником обладнання (Республіка Польща) та боржником (Кіпрська компанія).
За своєю правовою природою форфейтинг є формою фінансування зовнішньоекономічної операції, за якою форфейтер (банк) на безповоротній основі (без права регресу до попереднього кредитора) набуває право грошової вимоги за експортним контрактом, як правило, оформлене борговими інструментами (векселем, документарним акредитивом з відстроченням платежу), приймаючи на себе ризик невиконання зобов`язання боржником. У доктрині та практиці міжнародного приватного права ця конструкція кваліфікується як різновид відступлення права вимоги (цесії) з елементами фінансування зовнішньоекономічної діяльності, аналогічний за правовою суттю факторинговим операціям (глава 73 Цивільного кодексу України, статті 1077– 1086), однак не тотожний йому, оскільки регулюється безпосередньо угодою сторін, а не є окремим поіменованим договором у законодавстві України.
Позивач стверджує, що третя особа не виконала свого зобов`язання по сплаті на користь позивача 4 133 550 євро за Експортним контрактом, права на отримання яких позивач викупив за Договором форфейтингу, внаслідок чого, станом на момент подання позовної заяви загальний розмір вимог позивача до третьої особи, що підлягають задоволенню за рахунок заставленого майна складає 4 777 143,65 євро, з яких 3 118 139,20 євро основного боргу та 1 659 004,45 євро нарахованих відсотків, з метою погашення якої позивач просить суд звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Вирішуючи спір, колегія суддів виходить із того, що заявлені позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави є похідними від виконання основного зобов`язання, яке виникло з експортного контракту, про що правильного висновку дійшов суд першої інстанції за обставинами справи. 
Отже для правильного вирішення спору необхідно встановити право, що підлягає застосуванню до основного зобов`язання, визначити межі судового розгляду у цій справі, а також надати оцінку доказам, якими позивач обґрунтовує факт ввезення спірного обладнання на територію України та його перебування у володінні відповідача-2. З огляду на це колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 16 Цивільного кодексу України, визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (ст. 1 Господарського процесуального кодексу України).
Параграфом 3 Глави 2 Господарського процесуального кодексу України урегульовано територіальну юрисдикцію (підсудність).
Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Позови до відповідача, який не має в Україні місцезнаходження чи місця проживання, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна (ч. 10 ст. 29 ГПК України).
Статтею 45 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
В обґрунтування заявлених вимог, позивач покликається на порушення третьою особою умов укладеного між відповідачем-1 - товариством з обмеженою відповідальністю командитним товариством БІ енд ПІ Інжиніринг (зараз ТОВ «Бухер Уніпектін») та третьою особою - компанією Франкосо Корпорейшн Лімітед контракту № 060619/01 від 06.06.2019 на доставку, нагляд над монтажем і пуском в експлуатацію лінії з продукції фруктових концентратів. Та на виконання умов Договору форфейтингу № DBT/BSH/DBM/CY/1/19 від 23.07.2019, укладеного між відповідачем-1 - товариством з обмеженою відповідальністю командитним товариством БІ енд ПІ Інжиніринг та позивачем - Банк Польська Каса Опєкі Спулка Акційна.
Відповідно до інформації з Державного судового реєстру (КРС) станом на 26.06.2024 інформацйної довідки з реєстру підприємців акіонерне товариство Банк Польська Каса Опєкі Спулка Акційна (BANK POLSKA KASA OPIEKI SPOLKA AKCYINA), ІПН -5260006841, місцезнаходження та адреса суб`єкта країна Польща, воєводство Мазовецьке, повіт Варшава, населен. пункт Варшава (адреса Ul. Zubra, nr 1, Warsawa, 01-066, Polska).
Згідно із інформацією з Державного судового реєстру (КРС) станом 13.06.2024 інформацйної довідки з реєстру підприємців товариство з обмеженою відповідальністю ІПН 7941681757 найменування під яким діє товариство ТзОВ Бі Енд Пі Інжиніринг, ТзОВ Бухер Уніпектін (BUCHER UNIPEKTIN SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA), місцезнаходження країна Польща воєводство Підкарпатське повіт Пшеворський , нас. пункт Пшеворськ, адреса вул. Любомирських, ІЕ оф.-,нас. Пункт Пшеворськ, країна Польща.
Інформація щодо наявності на території України офіційно зареєстрованого представництва зокрема відповідача-1 в позовній заяві не зазначена, суду таку інформацію та доказів не представлено.
Згідно зі ст. 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.
Статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлені підстави визначення підсудності справ судам України. Суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи відповідача.
Водночас згідно із ст. 366 ГПК України, підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність справ за участю іноземних осіб може бути визначено за угодою сторін.
Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, визначається Законом України «Про міжнародне приватне право».
Цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудності судам України справ з іноземним елементом.
Відповідно до ст. 4-1 Закону України «Про міжнародне приватне право», учасники приватноправових відносин з іноземним елементом можуть укласти угоду про вибір суду, якою визначити підсудність судам певної держави або одному чи декільком конкретним судам певної держави справ у спорах, що виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з такими правовими відносинами.
Угода про вибір суду не може передбачати зміну виключної підсудності справи з іноземним елементом судам України.
Згідно зі статтею 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду у цій справі, підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.
Як вбачається з умов контракту № 060619/01 від 06.06.2019, сторони погодили, що він регулюється і реалізується згідно з польським законодавством з урахуванням норм Інкотермс 2010 (п. 1 § 2 контракту). Також сторони визначили, що у разі недосягнення згоди шляхом переговорів спори та розбіжності, пов`язані з виконанням контракту, підлягають розгляду польським судом, до компетенції якого належить місцезнаходження виконавця (п. 12 § 11 контракту).
Окрім того, відповідно до п. 2 § 4 п. 4 § 14 договору форфейтингу № DBT/BSH/DBM/CY/1/19 від 23.07.2019, останній також регулюється відповідно до законодавства Польщі. Також сторони в п.3 § 14 визначили, що будь-які спірні питання, які виникають з договору форфейтингу розглядатиме суд загальної юрисдикції за місцезнаходженням цедента, тобто ТзОВ «КТ БІ енд ПІ Інжиніринг», яке в подальшому перетворене в товариство з обмеженою відповідальністю «Бухер Уніпектін», тобто польський суд.
Дані договори не містять умов щодо підсудності спорів, що виникли або можуть виникнути між сторонами за договором, судам України та за законодавством України.
Таким чином, Контракт № 060619/01 від 06.06.2019 на доставку, нагляд над монтажем і пуском в експлуатацію лінії з продукції фруктових концентратів та Договір форфейтингу № DBT/BSH/DBM/CY/1/19 від 23.07.2019, сторонами, яких є юридичні особи, а саме ТзОВ командитне товариство «БІ енд ПІ Інжиніринг», компанія «Франкосо Корпорейшн Лімітед» та Банк Польська Каса Опєкі Спулка Акційна, які зареєстровані в країні Польща та на Кіпрі, регулюються відповідно до законодавства Республіки Польщі та компетенцію щодо вирішення спорів щодо них має польський суд.
Докази в підтвердження розгляду спору польським судом, як це передбачено контрактом №060619/01 від 06.06.2019 та договором форфейтингу № DBT/BSH/DBM/CY/1/19 від 23.07.2019 за польським законодавством, щодо встановлення обставин неналежного виконання зобов`язань за контрактом, а також щодо визначення розміру заборгованості в матеріалах справи відсутні.
Не зважаючи на це, позивач визначає загальний розмір вимог, які, підлягають задоволенню за рахунок предмета застави, у сумі 4 777 143,65 євро, з яких 3 118 139,20 євро становить основний борг, а 1 659 004,45 євро – нараховані відсотки.
На підтвердження зазначеного розміру заборгованості позивач посилається на лист ліквідатора компанії «Франкосо Корпорейшн Лімітед» від 15.10.2024, зі змісту якого вбачається визнання вимог банку у розмірі 3 282 251,79 євро основної заборгованості та 1 291 206,48 євро нарахованих процентів (т. 4 а.с. 69-75).
Разом із тим колегія суддів звертає увагу, що зазначений лист складений після звернення позивача з цим позовом до суду (30.08.2024) та після відкриття провадження у справі (09.09.2024). При цьому наведені у ньому суми основної заборгованості та нарахованих процентів не відповідають розміру вимог, заявлених позивачем у цій справі.
Крім того, з огляду на те, що відповідно до умов контракту № 060619/01 від 06.06.2019 та Договору форфейтингу № DBT/BSH/DBM/CY/1/19 від 23.07.2019 спори щодо виконання зазначених договорів підлягають вирішенню польським судом із застосуванням законодавства Республіки Польща, саме компетентний суд Республіки Польща уповноважений встановлювати обставини належного чи неналежного виконання основного зобов`язання, а також визначати наявність та розмір заборгованості, у разі виникнення спору між сторонами.
За таких обставин лист ліквідатора від 15.10.2024 не є судовим рішенням компетентного суду Республіки Польща, не підтверджує встановлення у визначеному сторонами договорів порядку факту порушення основного зобов`язання та не може бути належним доказом саме того розміру заборгованості, який покладено позивачем в основу вимог про звернення стягнення на предмет застави. Отже матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували визначення компетентним судом розміру заборгованості за експортним контрактом, що підлягає забезпеченню за рахунок предмета застави.
А тому з вищенаведеного обгрунтування апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, зворотнього апеляційним судом не встановлено.
Позивач звертаючись із цим позовом зокрема зазначає, що майно, а саме дві випарні установки для виробництва фруктових концентратів, тип SW-MVR-85-TVR-A, на яке він просить здійснити звернення стягнення перебуває у володінні відповідача-2 на території України.
Позивач, стверджуючи про перебування заставленого майна у володінні відповідача-2 покликається на таке: в розділі «Вступ» контракту та в п. 1 § 1 Експортного контракту вказано, що заставлене обладнання постачається, монтується і запускається в експлуатацію на виробничому підприємстві відповідача-2 в м. Городок, Львівської області; у визначенні терміну «Заставлене майно» в п. 1.2. Договору застави вказано, що «Заставлене майно» означає разом 2 (дві) випарні установки для виробництва фруктових концентратів, тип SW-MVR-85-TVR-A, які належать відповідачу-1 - ТзОВ «Бухер Уніпектін», які згідно з Експортним контрактом повинні бути передані відповідачем-1 третій особі «Франкосо Корпорейшн Лімітед» для їх подальшого монтажу за місцезнаходженням відповідача-2 за адресою: вул. Львівська, 274А, м. Городок, Львівська обл., Україна; підвердженням є протоколи приймання FAT від 27.06.2019 та від 14.08.2019; у ПДВ-рахунках на оплату заставленого майна вказано адресу доставки підприємство відповідача-2 та стоїть підпис та печатка відповідача-2 та вказує, що в його розпорядженні є сканована копія договору добровільного страхування майна № 10-1301-19-00118 від 29.07.2019, за змістом якого відповідач-2 застрахував майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням заставленим майном .
Вказівка у експортному контракті на те, що випарні установки повинні бути передані відповідачем-1 товариством з обмеженою відповідальністю «Бухер Уніпектін» третій особі «Франкосо Корпорейшн Лімітед» для їх подальшого монтажу за місцезнаходженням відповідача-2, а також покликання в ПДВ-рахунках на оплату на зобов`язання поставити майно відповідачу-2 не є належним та допустимим доказом того, що здійснення такої поставки на територію України за місцезнаходженням відповідача-2 відбулося, а також не підтверджує обставину, щодо перебування на території України спірного майна. Окрім того за змістом експортного контракту вбачається лише намір сторін вчиняти певні дії, і не є доказом поставки цього спірного майна на митну територію України і відповідно знаходження цього майна у відповідача-2. 
Позивач стверджує, що відповідач-1 повністю виконав свої зобов`язання по поставці двох випарних установок SW-MVR-85-TVR-A, що підтверджується протоколами приймання FAT від 27.06.2019 та від 14.08.2019.
Дані протоколи складено сторонами контракту № 0600619/1 від 06.06.2019, тобто відповідачем-1 та третьою особою. Відповідач-2 не є стороною контракту. Відповідно до протоколів приймання FAT такі протоколи складено 27.06.2019 та 14.08.2019 у Пшеворську, тобто за місцем знаходження виконавця контракту, яким є відповідач -1, як це передбачено п.1§ 5 контракту .
Відповідно до змісту даних протоколів, зазначено, що сторони заявляють, що виконавець належним чином виконав усі покладені на нього обов`язки згідно з положеннями контракту № 0600619/1 від 06.06.2019, щодо поставки 1 шт. випарної установки SW-MVR-85-TVR-A, замовник прийняв із позитивним результатом вищезазначений об`єкт поставки, підтверджує, що поставка є повною, і не висловлює застережень. При цьому, у даних документах не зазначено, що предмет поставки поставлено на територію України за адресою відповідача- 2, та знову ж, що його передано відповідачу-2.
Згідно із умовами контракту виконавець зобов`язувався виготовити (дві) випарні установки для виробництва фруктових концентратів (конкретні характеристики яких містяться в пропозиції виконавця від 05.12.2018 № OS/00200/12/18 з наступними змінами…).
При цьому, відповідно до змісту протоколів приймання FAT, йде мова про одну випарну установку.
За умовами контракту виконавець має здійснювати нагляд над монтажем і пуском в експлуатацію випарних установок на виробничому підприємстві в Городку, Львівська область, Україна, проводить навчання працівників компанії щодо обслуговування тих пристроїв протягом 1 календарного тижня. В підтвердження даної умови контракту, також доказів не представлено.
Долучена копія договору добровільного страхування майна № 10-1301-19-00118 від 29.07.2019 року, не містить підписів обох сторін договору, оригіналу договору суду не представлено, відтак, даний документ не є належним доказом.
Згідно зі статтею 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду у цій справі, підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.
Інших доказів в підтвердження, зокрема ввезення на територію України та/чи перебування спірного майна на території України, зокрема на момент відкриття провадження у справі, суду не представлено, такі докази не представлено і в процесі розгляду спору.
В порядку ст. ст.81 ГПК України відповідача-2 зобов`язано зокрема надати докази перебування у володінні відповідача -2 заставленого майна, однак, станом на момент прийняття рішення вказані документи суду не надано. Окрім того обов`язок позивача в підтвердження поступлення спірного обладнання на митну територію України лежить на ньому.
Отже, за даних обставин, суду не представлено належних та допустимих доказів, зокрема на момент відкриття провадження у справі, в підтвердження перебування спірного майна на території України, зокрема за адресою місцезнаходження відповідача-2.
Окрім того, у матеріалах справи відсутні: митна декларація на спірне обладнання; міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) чи коносамент, що підтверджували б маршрут і факт фактичного перевезення обладнання на територію України; акт або інший документ митного органу, що фіксував би факт та дату перетину митного кордону транспортним засобом зі спірним вантажем.
Відповідно до змісту укладеного 30.07.2019 договору застави комплектуючих та обладнання, який укладено заставодержателем - Банк Польська Каса Опєкі Спулка Акційна (BANK POLSKA KASA OPIEKI SPOLKA AKCYINA), Warsawa, (позивач), заставодавцем - ТзОВ Бухер Уніпектін (BUCHER UNIPEKTIN SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA), місце знаходження:Przeworsk, (Республіка Польща) -відповідач 1 та стороною «ТБ Фрут Капітал», м. Городок Львівської області (відповідач 2), яким передбачено, що права та обов`язки за цим договором регулюються та тлумачаться відповідно до матеріального права України, без посилання на його колізійні норми.
Згідно із ст. 1 Закону України №1255- IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003, цей закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. За змістом ст. 21 Закону України №1255- Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацією обтяжень 18.07.2003 до забезпечувальних обтяжень зокрема належать: 1) застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору.
За змістом статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Відповідно до статтей 1,11 Закону України «Про заставу» застава є способом забезпечення зобов`язань. Сторонами договору застави (заставодавцем і заставодержателем) можуть бути фізичні, юридичні особи та держава. Заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно.
Згідно із частиною третьою статті 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.
За умовами ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Відповідно до частин першої та другої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 15 ст. 30 ГПК України у випадку об`єднання позовних вимог щодо укладання, зміни, розірвання і виконання правочину з вимогами щодо іншого правочину, укладеного для забезпечення основного зобов`язання, спір розглядається господарським судом за місцезнаходженням відповідача, який є стороною основного зобов`язання.
Основним зобов`язанням у даному спорі є виконання умов контракту № 060619/01 від 06.06.2019 року, який укладено між відповідачем 1 та третьою особою, та виконання якого регулюється польським законодавством та належить до компетенції польського суду. Доказів в підтвердження вирішення спору, щодо основного зобов`язання польським судом, суду не представлено.
За умовами п. 6.2 договору застави від 30.07.19р. виконання цього договору та реалізація будь-яких прав заставодержателя, що виникають на підставі цього договору або у зв`язку з ним, можуть, за вибором заставодержателя, примусово здійснюватися заставодержателем у судах України або в будь-яких інших судах, що мають належну юрисдикцію. В інтересах заставодержателя заставодавець і ТБ Фрут цим безвідклично погоджуються на невиключну юрисдикцію судів України у зв`язку з будь-якими спорами, суперечками або претензіями, що виникають на підставі цього договору чи у зв`язку з ним або у зв`язку з його порушенням, припиненням чи недійсністю.
За приписами п. 3.1.5 договору застави за винятком цієї застави, заставодавець є єдиним та виключним законним та бенефіціарним власником предмета застави і володіє предметом застави, що є вільним від будь-яких та всіх обтяжень, а також предмет застави не є об`єктом жодних спорів, судових процесів, прав на проведення заліку або висунення зустрічних вимог. Окрім подань та реєстрацій цієї застави, жодні інші подання, реєстрації або інші дозволи щодо всього предмета застави або будь-якої його частини не вимагаються для забезпечення чинності, створення та збереження застави як забезпечення з таким рівнем пріоритетності, який передбачений у цьому договорі.
Відповідно до п. 3.1.6 договору застави предмет застави належним чином обліковується або буде обліковуватись на балансі заставодавця, та всі існуючі правовстановлюючі документи на предмет застави є достовірними, дійсними та чинними, а право власності на предмет застави є або буде належним чином задокументовано у відповідності до вимог чинного законодавства, та не існує інших договорів чи юридичних документів, які змінюють, доповнюють або замінюють собою зазначені правовстановлюючі документи. Предмет застави може бути предметом застави без обмежень, а опис предмета застави, який прямо передається у заставу за цим договором, відповідає тому, який наведений у правовстановлюючих документах до нього та у бухгалтерській документації заставодавця.
Згідно із п. 4.2.6 договору застави якщо заставодержатель не погодиться на інше у письмовій формі, з урахуванням умов цього договору, цим заставодавець погоджується, що впродовж періоду забезпечення він зберігатиме за собою вільним від будь-якого обтяження (окрім того, що створюється або дозволяється за цим договором) та умовних зобов`язань єдине та виключне законне та бенефіціарне право власності на предмет застави. Заставодавець і ТБ Фрут зобов`язуються за власний рахунок утримувати предмет застави у належному стані та у відповідності до вимог чинного законодавства і нормативно-правових актів, вживати всіх інших заходів, необхідних для забезпечення існування предмета застави та дійсності їхніх прав на нього, а також періодично здійснювати по відношенню до нього всі необхідні та належні ремонтні роботи, поновлення, заміни, доповнення і поліпшення.
З огляду на встановлений частиною третьою статті 3 Закону України «Про заставу» похідний характер застави від забезпеченого нею зобов`язання, беручи до уваги приписи статті 20 Закону України «Про заставу» та ст. 589, 590 ЦК України, ст. 30 ГПК України при розгляді позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави, підлягають встановленню обставини щодо фактичного (не) виконання боржником основного зобов`язання, яке виникло з контракту № 060619/01 від 06.06.2019 року на доставку, нагляд над монтажем і пуском в експлуатацію лінії з продукції фруктових концентратів та договору форфейтингу № DBT/BSH/DBM/CY/1/19 від 23.07.2019 року, які регламентовані польським законодавством, та спори що виникають на підставі даних договорів віднесені до компетенції польських судів та які належить розглядати за місцезнаходженням відповідача, який є стороною основного зобов`язання.
Пунктом 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Поняття заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, і тих спорів, які не можуть розглядатися в судах України.
Враховуючи матеріали позовної заяви в їх сукупності, встановлені вище обставини беручи до уваги умови контракту № 060619/01 від 06.06.2019, договору форфейтингу № DBT/BSH/DBM/CY/1/19 від 23.07.2019 та договору застави, сторонами якого є зокрема Банк Польська Каса Опєкі Спулка Акційна (заставодержатель), ТзОВ Бухер Уніпектін (заставодавець), які зареєстровані на території Республіки Польща та єдиним та виключним власником об`єкта застави є - ТзОВ Бухер Уніпектін, заставодавець та враховуючи непредставлення належних та допустимих доказів в підтвердження перебування заставленого майна на території України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що даний спір в частині заявлених позовних вимог до відповідача -1 не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Отже, провадження у справі в частині позовних вимог Банку Польська Каса Опєкі Спулка Акційна до відповідача -1 - ТзОВ Бухер Уніпектін підставно закрито.
Щодо позовних вимог до відповідача-2 суд зазначає таке.
За приписами договору застави комплектуючих та обладнання від 30.07.2019 такий укладено ТзОВ командитне товариство БІ енд ПІ Інжиніринг як заставодавцем, банком Польська Каса Опєкі Спулка Акційна як заставодержателем та стороною ТОВ «ТБ ФРУТ КАПІТАЛ».
Відповідно до п. 3.1.5 договору застави за винятком цієї застави, заставодавець є єдиним та виключним законним та бенефіціарним власником предмета застави і володіє предметом застави, що є вільним від будь-яких та всіх обтяжень, а також предмет застави не є об`єктом жодних спорів, судових процесів, прав на проведення заліку або висунення зустрічних вимог. Окрім подань та реєстрацій цієї застави, жодні інші подання, реєстрації або інші дозволи щодо всього предмета застави або будь-якої його частини не вимагаються для забезпечення чинності, створення та збереження застави як забезпечення з таким рівнем пріоритетності, який передбачений у цьому договорі.
За умовами статті 572 ЦК України у силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Отже, відповідно до положень статті 572 ЦК України в разі невиконання зобов`язання боржником (заставодавцем), у силу застави (заставодержатель) має право одержати задоволення за рахунок заставленого рухомого майна, саме заставодавця, який за умовами договору є єдиним та виключним законним та бенефіціарним власником предмета застави.
Частинами 1, 3, 4 статті 45 ГПК України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Визначення позивачем у справі складу сторін (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14.11.2018р. у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29.05.2019р. у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 4-376цс18, пункт 66), від 07.07.2020р. у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09.02.2021р. у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2).
Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19).
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц).
У зв`язку із невиконанням основного зобов`язання кредитор відновлює своє порушене право шляхом реалізації забезпечувального зобов`язання, яке є похідним, від основного зобов`язання.
Відповідно до Закону України «Про заставу» сторонами договору застави (заставодавцем і заставодержателем) можуть бути фізичні, юридичні особи та держава. Заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно.
Відповідно до п. 3.1.5 договору застави заставодавець- ТзОВ командитне товариство БІ енд ПІ Інжиніринг, є єдиним та виключним законним та бенефіціарним власником предмета застави і володіє предметом застави.
Відповідач 2 не є ні боржником, ні власником майна, ні заставодавцем майна, відтак він є неналежним відповідачем, щодо зобов`язань за договором застави комплектуючих та обладнання від 30.07.2019, відповідно до вимог чинного законодавства. Доказів в підтвердження поставки на митну територію України та відповідно знаходження майна у відповідача- 2 та його передачі, монтажу чи експлуатації судами при розгляді цього спору не встановлено на підставі належних та допустимих доказів у цій справі. Відтак, за даних обставин, позивачем не доведено порушення прав позивача саме відповідачем-2. Про що правильного висновку дійшов суд першої інстанції при встановлені дійсних обставин по справі на підставі тих доказів, які проаналізовані ним в повній відповідності до їх змісту, а тому доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не взяв до уваги всіх доказів по справі в їх сукупності, спростовано вищевикладеним апеляційним судом.
Враховуючи встановлені судами обставини, та те, що відповідно до п. 3.1.5 договору застави заставодавець є єдиним та виключним законним та бенефіціарним власником предмета застави і володіє предметом застави, зобов`язання з виконання контракту № 060619/01 від 06.06.2019 року та договору форфейтингу № DBT/BSH/DBM/CY/1/19 від 23.07.2019 покладено на сторони цих угод, за якими відповідач-2 не є ні боржником ні стороною, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів щодо перебування у володінні відповідача -2 заставленого майна, і відсутності підстав, з яких суди могли б кваліфікувати дійсні правовідносини , що склалися відносно відповідача-2, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у задоволенні позовних вимог до відповідача-2 належить відмовити, у зв`язку із необґрунтованістю та безпідставністю заявлення. Окрім того не встановлено обставин, які б слугували підставою, що відповідач-2 є зобов`язаним відповідати за цими вимогами позивача.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27.09.2001 у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються дослідженими матеріалами справи, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставинами, а також правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції. Враховуючи викладене, доводи скаржника не спростовують законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, натомість заперечення відповідача-2, наведені у відзиві на апеляційцну скаргу, узгоджуються з фактичними обставинами справи та підтверджуються належними і допустимими доказами.
З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2025 у справі №914/2156/24 ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним, обґрунтованим і таким, що відповідає встановленим у справі обставинам, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Натомість заперечення відповідача-2, викладені у відзиві на апеляційну скаргу узгоджуються з фактичними обставинами справи та підтверджуються належними і допустимими доказами.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2025 у справі №914/2156/24 підлягає залишенню без змін.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Судові витрати.
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу Банку Польська Каса Опєкі Спулка Акційна (BANK POLSKA KASA OPIEKI SPOLKA AKCYINA) №1/1408 від 14.08.2025 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2025 у справі № 914/2156/24 – залишити без змін.
Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.