ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року | Справа №160/13310/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

18.05.2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 28 квітня 2026 року № 94, про відмову у наданні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, доведене повідомленням від 28.04.2026 № 1340;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.04.2026 № 20260421- 629033 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, з урахуванням усіх поданих документів та з наведенням у протоколі конкретних причин прийнятого рішення відповідно до пункту 60 Порядку № 560.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив наступне. Позивач, скориставшись послугами Центру надання адміністративних послуг у м. Дніпро через портал «Дія» подав до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - за категорією «Одинокі матері та батьки, які виховують дитину до 18 років». Разом з заявою позивачем були надані відповідачу копії документів на підтвердження того, що він є батьком, який самостійно виховує дитину до 18 років. Проте, позивачу було відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у повідомленні зазначено причину відмови: «відсутні підстави для надання відстрочки відповідно вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560». Позивач вважає рішення комісії від 28.04.2026, оформлене протоколом № 94 та доведене повідомленням № 1340, протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно прийняте без належного аналізу поданих документів, без зазначення конкретних причин відмови та з порушенням встановленої процедури. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2026 року зазначена справа розподілена судді Рябчук О.С.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2026р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
08.06.2026 р. відповідачем надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначив наступне. Відповідно до переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», визначеним Додатком 5 до постанови КМУ № 560 від 16.05.2024, документами, що підтверджують право на відстрочку під час мобілізації за п.4 ч.1 ст. 23 Закону № 3543-XII є свідоцтво про народження дитини (дітей) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про смерть одного з батьків або рішення суду про оголошення одного із батьків померлим, або рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або рішення суду про визнання одного із батьків безвісти відсутнім, або витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, або вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України). Як вбачається з переліку документів до заяви на надання відстрочки під час мобілізації на підставі п.4 ч.1 ст. 23 Закону № 3543-XII позивачем не було долучено рішення суду щодо самостійного виховання дитини. У зв`язку з цим, відповідач вважає, що позивачу було правомірно відмовлено у наданні відстрочки через відсутність долучених документів, що підтверджують такі підстави.
10.06.2026р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позов.
Відповідно до ч.1ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Громадянин України ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є внутрішньо-переміщеною особою, фактичне місце проживання якої наразі є АДРЕСА_2 , що підтверджується змістом копії паспорту позивача серії НОМЕР_3 виданий Красноармійським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області від 28.08.2013р., довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16.09.2025 № 1239-5003811782 та витягом з реєстру територіальної громади від 02.11.2023 № 2023/008923495.
Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 від 07.07.2023р. ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_2 (мати) є батьками – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Також зі змісту процесуальних документів судів, наданих позивачем встановлено: 
Красноармійським міськрайонним судом Донецької області винесено судовий наказ від 27.05.2024р. у справі № 235/4027/24, за яким постановлено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини доньки, відкрито виконавче провадження № 75327572.
Красноармійським міськрайонним судом Донецької області винесено заочне рішення від 04.06.2024р. у справі № 235/682/24 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.03.2024р. у справі № 235/685/24 – відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . 
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 08.05.2026р. у справі № 504/4736/25 – відкрито позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про визнання факту самостійного виховання дитини батьком.
Бажаючи реалізувати своє право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, ОСОБА_1 через портал «Дія» звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою від 21.04.2026р. № 20260421- 629033 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
До заяви були додані копії наступних документів:
- свідоцтво про народження дитини;
- документи, що підтверджують самостійне виховання та утримання дитини;
- паспортні дані заявника;
- витяги з територіальної громади;
- копію відзиву на позовну заяву (у сімейній справі);
- довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи;
- копію військового квитка;
- рішення суду про розірвання шлюбу.
Рішенням комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_5 від 28.04.2026, оформлене протоколом № 94 та доведене повідомленням № 1340, ОСОБА_1 відмовлено в наданні відстрочки у зв`язку з відсутністю підстави для надання відстрочки відповідно вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560.
Також, зазначена інформація відображена в електронному повідомленні Порталу «Дія» № 20260421-629033 від 29.04.2026, у графі «Причини відмови», вказано: «Відсутні підстави». 
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, №451/2023 від 26.07.2023 року строк дії воєнного часу продовжувався.
На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України», передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, зокрема, відповідно до частин третьої, п`ятої статті 22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Поряд з цим, статтею 23 Закону № 3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з пунктом 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Так, Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 р. №560 (далі Порядок №560) визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Відповідно до п. 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Пунктом 57 Порядку №560 визначено, що для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії.
Згідно п. 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 та пункту 5 додатка 5, військовозобов`язаних СБУ чи розвідувальних органів) особисто через центри надання адміністративних послуг подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
До заяви додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації відповідним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом не пізніше ніж протягом одного робочого дня з дня її отримання.
Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі).
Відповідно до п. 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.
Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. У разі позитивного рішення у протоколі окремо зазначається строк, на який надано відстрочку, та строк дії відповідних законних підстав (настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави на відстрочку). У разі відмови у наданні відстрочки у протоколі зазначаються причини такої відмови.
У разі позитивного рішення комісії відомості щодо надання відстрочки (строк відстрочки та строк дії відповідних законних підстав (настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави на відстрочку) протягом одного дня з дати прийняття такого рішення вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та відображаються в електронному кабінеті призовника, військовозобов`язаного, резервіста, а не пізніше двох днів з дати прийняття такого рішення заявникові повідомляється про це у способи, визначені цим пунктом, та видається роздрукований (оновлений) військово-обліковий документ, сформований відповідно до Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 (Офіційний вісник України, 2024 р., № 49, ст. 2978), або довідка за формою згідно з додатком 6 (для військовозобов`язаних СБУ та розвідувальних органів).
У разі прийняття комісією рішення про відмову у наданні відстрочки за результатами розгляду заяви про надання відстрочки, поданої через центр надання адміністративних послуг, територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомляє відповідному центру надання адміністративних послуг та надсилає заявникові повідомлення про відмову у наданні відстрочки (додаток 7) на зазначену у заяві адресу електронної пошти.
Рішення комісії може бути оскаржене у судовому порядку.
Відповідно до Переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (Додаток 5 до Порядку №560) частина перша статті 23 Закону 4) жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої (таких) дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України: свідоцтво про народження дитини (дітей) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про смерть одного з батьків або рішення суду про оголошення одного із батьків померлим, або рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або рішення суду про визнання одного із батьків безвісти відсутнім, або витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, або вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України)
Згідно п. 19 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Оцінюючи усі докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Із наявних обставин справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 через портал «Дія» звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Рішенням комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформленим протоколом № 94 та доведене повідомленням № 1340, позивачу було відмовлено в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
На підтвердження наявності законних підстав на отримання відстрочки від призову разом з заявою позивачем були надані відповідачу копії документів, зокрема: заочне рішення від 04.06.2024р. у справі № 235/682/24 про розірвання шлюбу, ухвала суду про відкриття провадження про позбавлення батьківських прав у справі № 235/685/24, ухвала суду про відкриття провадження про визнання факту самостійного виховання дитини батьком у справі № 504/4736/25.
Вказану підставу для відмови суд вважає обґрунтованою в зв`язку з наступним.
З аналізу вищенаведених норм законодавства та встановлених обставин справи у їх сукупності вбачається, що одним із основних документів, який підтверджує факт самостійного виховання та утримання дитини до 18 років військовозобов`язаним та який, в свою чергу, дає йому законні підстави для отримання відстрочки на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ є саме: рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав або рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини, які визначені Додатком 5 Порядку №560, однак таких документів під час звернення до ІНФОРМАЦІЯ_3 до заяви позивачем додано не було, та в матеріалах справи такі документи відсутні.
Так, судом встановлено, що позивачем разом із заявою були надані ухвала суду про відкриття провадження у справі № 235/685/24 про позбавлення батьківських прав та ухвала суду про відкриття провадження у справі № 504/4736/25 про визнання факту самостійного виховання дитини батьком.
Вивчивши надані позивачем документи, суд зазначає, що відкриття проваджень у цих справах не є належним доказом для підтвердження позивачем самостійного виховання та утримання дитини до 18 років, оскільки на момент розгляду ТЦК та СП заяви і станом на сьогодні відсутні судові рішення по цим справам, які набрали законної сили. Встановлені рішенням суду факти, вважаються доведеними та не потребують доказування тільки після набрання ним законної сили. Сам же факт відкриття провадження є не чим більшим, як ініціювання процедури судового розгляду та початковим етапом для встановлення відповідних обставин по справі, які підлягають доведенню сторонами та вивчення судом доказів на їх підтвердження, однак ухвали суду, на які посилається позивач, не несуть у собі визначених наперед результатів розгляду справи щодо позбавлення батьківських прав одного із батьків дитини або встановлення факту проживання дитини із батьком. 
Між тим, із наявних матеріалів справи вбачається, що надані позивачем рішення від 04.06.2024р. у справі № 235/682/24 про розірвання шлюбу та судовий наказ від 27.05.2024р. у справі № 235/4027/24 про стягнення аліментів не передбачені переліком документів згідно Додатку 5 до Порядку №560, що не може вважатися достатнім доказом для підтвердження самостійного виховання та утримання позивачем дитини до 18 років.
Окрім того, із судового наказу від 27.05.2024р. у справі № 235/4027/24 про стягнення з ОСОБА_2 (мати) аліментів на утримання дитини доньки видно, що у відношенні матері відкрито виконавче провадження № 75327572 по їх стягненню, що підтверджено також і самим позивачем, а тому зазначене спростовує факт самостійного утримання дитини позивачем.
Таким чином, перевіривши правомірність дій відповідача у даних спірних правовідносинах за критеріями, визначеними у ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства, суд приходить до висновку, що ненадання до ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із заявою рішень суду з набранням законної сили про позбавлення одного з батьків батьківських прав або про встановлення факту самостійного виховання дитини, визначених переліком документів Додатку 5 Порядку № 560, позивачем належними та достатніми доказами не доведено факт самостійного виховання та утримання дитини до 18 років, тому відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв в межах наданих повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. 
Також, суд зазначає, що позивач не позбавлений свого права на реалізацію відстрочки на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ шляхом повторного звернення із відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 із долученням відповідних документів, а саме: рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав або про встановлення факту самостійного виховання дитини, які набрали законної сили, визначених переліком документів Додатку 5 Порядку № 560.
З урахуванням вищенаведеного, судом не встановлено, а позивачем не доведено жодними доказами порушення відповідачем прав та інтересів позивача у даних правовідносинах, оскільки позивачем не було надано до заяви рішень суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав або про встановлення факту самостійного виховання дитини, визначених переліком документів Додатку 5 Порядку № 560, а тому обґрунтовані правові підстави для визнання дій відповідача протиправними у спірних правовідносинах у цій справі, у адміністративного суду відсутні. 
За таких обставин, з урахуванням того, що суд не знайшов обґрунтованих правових підстав для задоволення основної позовної вимоги (визнання протиправним та скасування рішення комісії відповідача), тому у задоволенні позовних вимог позивача про зобов`язання вчинити певні дії, які носять похідний характер від основної вимоги, позивачеві також слід відмовити.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук