Справа № 302/707/26 
Провадження № 2/302/462/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2026 селище Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді – Пухальського С. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог представниця позивача зазначила, що 06 квітня 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2023457927, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит на придбання товару.
Зазначила, що пунктом 1.2 кредитного договору передбачено фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних, а повернення кредиту та сплата процентів мали здійснюватися шляхом сплати позичальницею ануїтетних платежів.
За умовами договору датою надання та отримання кредиту вважалася дата його підписання позичальницею. Кредит надавався шляхом перерахування за дорученням позичальниці відповідних коштів на поточний рахунок продавця для придбання товару, а також, у передбачених договором випадках, для оплати послуг та комісійної винагороди за видачу кредиту.
Представниця позивача вказала, що підписанням кредитного договору відповідачка підтвердила отримання від банку передбаченої законодавством інформації щодо умов кредитування, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, Правилами кредитування і тарифами банку, а також отримання послуг, пов`язаних із видачею кредиту.
Крім того, 06 квітня 2019 року ОСОБА_1 підписала заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2023457927_CARD, яка є складовою договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних карток.
На підставі зазначеної заяви-анкети банк відкрив відповідачці поточний картковий рахунок та надав електронний платіжний засіб, а також установив кредитну лінію.
Відповідно до умов заяви-анкети за користування коштами кредитної лінії банк нараховував проценти, розмір яких визначався заявою-анкетою, тарифами банку та договором. На дату укладення заяви-анкети процентна ставка становила 5 % на місяць, а в межах пільгового періоду – 0,01 % річних.
Представниця позивача зазначила, що відповідачкою також було підписано паспорт споживчого кредиту, який містив інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача.
АТ «ОТП БАНК», за твердженням позивача, належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 2023457927 від 06 квітня 2019 року та заявою-анкетою № 2023457927_CARD, надавши відповідачці кредитні кошти, що підтверджується долученими до позовної заяви кредитним договором, меморіальними ордерами, розрахунками заборгованості та банківськими виписками.
Відповідачка отримала кредитні кошти та протягом певного часу здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості. За даними позивача, останній платіж за кредитним договором відповідачка здійснила 05 січня 2021 року.
У подальшому ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, кредитну заборгованість у повному обсязі не погасила, у зв`язку з чим утворилася прострочена заборгованість.
24 березня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було укладено договір факторингу № 24/03/23, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В. та зареєстрований у реєстрі за № 265.
Відповідно до умов зазначеного договору факторингу ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло права грошової вимоги за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором № 2023457927 від 06 квітня 2019 року та заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2023457927_CARD від 06 квітня 2019 року, укладеними з ОСОБА_1 .
Посилаючись на положення статей 512, 514 Цивільного кодексу України, представниця позивача зазначила, що внаслідок відступлення права вимоги ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло статусу нового кредитора у відповідних зобов`язаннях у тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу цих прав.
За розрахунком позивача станом на день відступлення права вимоги загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 становив 33 758,41 грн, з яких:
?27 280,05 грн – заборгованість за продуктом POS, у тому числі: 11 930,63 грн – заборгованість за основною сумою кредиту; 3,70 грн – заборгованість за процентами; 15 345,72 грн – заборгованість за комісією;
?6 478,36 грн – заборгованість за продуктом CARD, у тому числі: 3 700,00 грн – заборгованість за основною сумою кредиту; 2 778,36 грн – заборгованість за процентами.
16 жовтня 2025 року ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» направило відповідачці вимогу про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором та картковим рахунком, однак зазначена вимога залишилася невиконаною.
Посилаючись на положення статей 15, 16, 509, 512, 514, 525–527, 599, 610, 611, 625, 1046, 1048–1050, 1054 Цивільного кодексу України, представниця позивача просила стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованість за кредитним договором № 2023457927 від 06 квітня 2019 року та заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2023457927_CARD від 06 квітня 2019 року у загальному розмірі 33 758,41 грн.
Крім того, представниця позивача просила стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн.
На обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу позивач зазначив, що їх орієнтовний розмір складається з 2 500,00 грн за ознайомлення з матеріалами, аналіз документів, судової практики та визначення перспективи справи, а також 4 000,00 грн за складання позовної заяви та формування пакета документів для її подання до суду.
Ухвалою суду від 01 червня 2026 року у справі відкрито провадження та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Водночас судом визначено, що розгляд, формування та зберігання матеріалів цивільної справи здійснюються у змішаній формі – у паперовій та електронній формах.
Відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, якщо від сторін не надійшло клопотань про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду розгляд справи може бути проведений у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.
Як убачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_1 05 червня 2026 року отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Копію позовної заяви з доданими до неї документами позивач направив відповідачці 26 травня 2026 року за адресою її місця проживання, зазначеною у позовній заяві.
У встановлений судом строк відповідачка відзив на позовну заяву не подала, будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог чи доказів на їх спростування до суду не надала.
Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин суд розглянув справу за наявними у ній матеріалами, дослідив письмові докази, подані позивачем, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України та дійшов висновку про наявність правових підстав для вирішення спору по суті.
Судом установлено, що 06 квітня 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2023457927, відповідно до умов якого банк надав відповідачці споживчий кредит у розмірі 39 348,00 грн зі сплатою процентів на умовах, визначених договором, паспортом споживчого кредиту та іншими його складовими.
У той же день між сторонами також укладено заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2023457927_CARD, якою визначено умови відкриття та обслуговування кредитної лінії за картковим продуктом, зокрема розмір процентної ставки та порядок користування кредитними коштами.
Факт виконання банком зобов`язань за кредитним договором підтверджується меморіальними ордерами, відповідно до яких 38 998,00 грн було перераховано на оплату придбаного відповідачкою товару, а 350,00 грн – на оплату передбаченої договором додаткової послуги СМС, а також виписками по рахунках, з яких убачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами та здійснювала їх часткове погашення.
Разом із тим відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів і сплати передбачених договором платежів, унаслідок чого станом на 24 березня 2023 року утворилася заборгованість за кредитним договором № 2023457927 та картковим продуктом у загальному розмірі 33 758,41 грн.
Зазначена заборгованість складається із заборгованості за продуктом POS у сумі 27 280,05 грн, з яких: 11 930,63 грн – заборгованість за основною сумою кредиту, 3,70 грн – заборгованість за процентами, 15 345,72 грн – заборгованість за комісією, а також із заборгованості за продуктом CARD у сумі 6 478,36 грн, з яких: 3 700,00 грн – заборгованість за основною сумою кредиту та 2 778,36 грн – заборгованість за процентами.
24 березня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» укладено договір факторингу № 24/03/23, за умовами якого банк відступив, а позивач набув права грошової вимоги до боржників за визначеним портфелем заборгованості, у тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2023457927 та пов`язаними з ним зобов`язаннями.
Перехід права вимоги підтверджується договором факторингу, актами приймання-передачі реєстрів боржників та документами про виконання сторонами умов зазначеного договору.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, внаслідок укладення договору факторингу ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло права вимагати від відповідачки виконання зобов`язань за кредитним договором у тому обсязі, у якому відповідне право належало первісному кредитору на момент його відступлення.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник – повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом установлено, що первісний кредитор належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачці кредитні кошти, тоді як остання, отримавши їх та користуючись ними, свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати передбачених договором процентів належним чином не виконала.
Наявність та розмір непогашеної заборгованості за основною сумою кредиту та процентами підтверджуються розрахунками заборгованості і виписками по рахунках, які узгоджуються з умовами укладених сторонами кредитного договору та заяви-анкети і не спростовані відповідачкою.
За таких обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за основною сумою кредиту та процентами є обґрунтованими, підтверджуються належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню.
Разом із тим, вирішуючи вимогу про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 15 345,72 грн, суд виходить із такого.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом можуть включатися, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту.
Таким чином, законодавство про споживче кредитування саме по собі не виключає можливості встановлення у договорі певних комісій. Водночас для стягнення відповідного платежу кредитор повинен довести не лише наявність у договорі умови про його сплату, а й правову природу такого платежу, підстави та порядок його нарахування, конкретний розмір заборгованості, а також відповідність відповідної умови договору вимогам законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Із поданих позивачем матеріалів убачається, що до складу заборгованості за продуктом POS включено 15 345,72 грн заборгованості за комісією.
Разом із тим позивачем не наведено належного обґрунтування механізму формування саме такого розміру комісійної заборгованості, не конкретизовано, за які саме послуги вона нараховувалася, за який період, у якому розмірі та на підставі яких конкретних умов кредитного договору і тарифів банку утворився її заявлений до стягнення залишок.
Саме по собі зазначення у кредитному договорі можливості сплати комісійної винагороди та відображення відповідної суми у розрахунку заборгованості не є достатнім доказом існування у відповідачки грошового обов`язку саме у заявленому позивачем розмірі.
Суд також враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, відповідно до яких при вирішенні питання щодо правомірності платежів за договором споживчого кредиту необхідно враховувати їх правову природу та встановлювати, чи відповідає плата за відповідну послугу вимогам законодавства про споживче кредитування.
Саме лише посилання на положення статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» не є достатнім для висновку про обґрунтованість заявленої до стягнення комісії, оскільки можливість включення комісій до загальних витрат за кредитом не звільняє кредитора від обов`язку довести правову природу відповідного платежу, конкретні підстави його нарахування та відповідність такого платежу умовам договору і вимогам закону.
Так само зазначення комісії у кредитному договорі, паспорті споживчого кредиту чи розрахунку загальної вартості кредиту саме по собі не підтверджує правильність визначення її розміру та наявність у позичальника обов`язку сплатити саме заявлену до стягнення суму.
У цій справі позивачем не доведено, що заявлена до стягнення комісія у розмірі 15 345,72 грн є платою за конкретні фактично надані відповідачці послуги, за які законом і договором передбачено право кредитодавця стягувати відповідну плату, а також не надано достатніх доказів, які дозволяли б перевірити правильність визначення її розміру.
За таких обставин, з огляду на положення статей 12, 81 ЦПК України щодо засад змагальності та обов`язку кожної сторони довести обставини, на які вона посилається, вимога про стягнення 15 345,72 грн заборгованості за комісією є недоведеною та задоволенню не підлягає.
Отже, враховуючи встановлені судом обставини та наведене правове регулювання, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 2023457927 від 06 квітня 2019 року та заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2023457927_CARD від 06 квітня 2019 року у загальному розмірі 18 412,69 грн, яка складається з: 11 930,63 грн – заборгованості за основною сумою кредиту за продуктом POS; 3,70 грн – заборгованості за процентами за продуктом POS; 3 700,00 грн – заборгованості за основною сумою кредиту за продуктом CARD; 2 778,36 грн – заборгованості за процентами за продуктом CARD.
У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 15 345,72 грн слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення 33 758,41 грн, з яких судом задоволено 18 412,69 грн, що становить 54,54 % від заявленої до стягнення суми.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, тому відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 451,69 грн.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн.
На підтвердження понесених витрат до матеріалів справи долучено договір про надання правничої допомоги, ордер адвоката, акт приймання-передачі наданих послуг, рахунок на оплату та опис виконаних робіт.
Відповідно до статей 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат та підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Оцінюючи надані докази відповідно до статей 76–81, 89 ЦПК України, суд виходить із того, що заявлені витрати є документально підтвердженими, пов`язаними з розглядом цієї справи та відповідають характеру виконаної представником позивача роботи.
При цьому відповідачка відзиву на позов не подала, заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу або клопотання про їх зменшення до суду не заявила.
Разом із тим, оскільки позов задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України також підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на наведене, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 545,10 грн.
Керуючись статтями 2, 3, 10–13, 19, 76–81, 89, 133, 137, 141, 258–259, 263–265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (код ЄДРПОУ 43115064) заборгованість за кредитним договором № 2023457927 від 06 квітня 2019 року та заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2023457927_CARD від 06 квітня 2019 року у розмірі 18 412,69 грн (вісімнадцять тисяч чотириста дванадцять гривень 69 копійок), з яких: 11 930,63 грн (одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять гривень 63 копійки) – заборгованість за основною сумою кредиту за продуктом POS; 3,70 грн (три гривні 70 копійок) – заборгованість за процентами за продуктом POS; 3 700,00 грн (три тисячі сімсот гривень 00 копійок) – заборгованість за основною сумою кредиту за продуктом CARD; 2 778,36 грн (дві тисячі сімсот сімдесят вісім гривень 36 копійок) – заборгованість за процентами за продуктом CARD.
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 15 345,72 грн (п`ятнадцять тисяч триста сорок п`ять гривень 72 копійки) – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» судовий збір у розмірі 1 451,69 грн (одна тисяча чотириста п`ятдесят одна гривня 69 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 545,10 грн (три тисячі п`ятсот сорок п`ять гривень 10 копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Пухальський С. В.