КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа № 757/9379/24-ц
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/11986/2024 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Рейнарт І.М. 
суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
при секретарі Кононовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 6 травня 2024 року (суддя Бусик О.Л.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна», третя особа: Громадська організація «Проти придурків та ідіотів» про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
установив:

у лютому 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: визнати протиправною бездіяльність ПрАТ «ВФ Україна» щодо ненадання інформації про вартість телекомунікаційних послуг (за одиницю часу (секунда, хвилина), обсягу даних (кілобайт, мегабайт), кількості повідомлень, сеансів зв`язку за його зверненням від 4 липня 2022 року «04.07.22 ВФ МЄ заява тариф»; зобов`язати ПрАТ «ВФ Україна» надати інформацію про вартість телекомунікаційних послуг (за одиницю часу (секунда, хвилина), обсягу даних (кілобайт, мегабайт), кількості повідомлень, сеансів зв`язку за його зверненням «04.07.22 ВФ МЄ заява тариф» у встановленому законом порядку; стягнути з рахунків ПрАТ «ВФ Україна» кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 35 500грн; стягнути з ПрАТ «ВФ Україна» судові витрати у розмірі 1 538грн.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 4 липня 2022 року він звернувся до ПрАТ «ВФ Україна» із зверненням «04.07.22 ВФ МЄ заява тариф», в якому зазначав, що являється користувачем мобільного телефонного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», абонентський номер НОМЕР_1 , який на його ім`я офіційно зареєстрований, та просив надати можливість користуватись телекомунікаційними послугами, сплачуючи за надані послуги за по хвилинними, по секундними тарифами, у порядку п. 5 ч. 1 ст. 67, ч. 2 ст. 68 Закону України «Про телекомунікації», п. 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених 9 серпня 2005 року, постановою КМУ № 720. Звернення було надане у звичайному вигляді та у підписаному електронним ключем у форматі p7s, як визначено ч. 12 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», та направлене електронним відправленням, однак письмової відповіді про задоволення заяви чи про відмову у її задоволенні відповідач, у порядку визначеному ч. 3, 4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», не надав.
Позивач вважав, що діями відповідача були порушені його права та законні інтереси щодо отримання повної та обґрунтованої відповіді на його звернення, з 

обґрунтуванням мотивів відмови, визначені ст. 40 Конституції України, ст. ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян».
Також позивач стверджував, що дії відповідача щодо неналежного розгляду звернення про надання інформації призвели до того, що він був вимушений захищати своє порушене право у судовому порядку, витрачати значні зусилля та час для його відновлення. При цьому, захист порушеного права вимагав від нього додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, що призвело до порушення стосунків з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв`язків, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані та завдало моральної шкоди, яку він оцінив у 35 500грн.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 6 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи та неврахування правових висновків Верховного Суду.
Позивач вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги правові позиції Верховного Суду, сформульовані у постановах від 29 липня 2020 року у справі № 826/5053/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 826/11164/16 та від 28 лютого 2023 року у справі № 480/2784/21, згідно яких відповідь на звернення громадян має бути надана у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань. При цьому, відповідь, що надана відповідачем 14 липня 2022 року, не є обґрунтованою та повною, не містить чіткої, зрозумілої та вичерпної відповіді на поставлені ним питання.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.92, 93, 95) у судове засідання не з`явились, позивач та представник відповідача подали заяви про розгляд справи у їх відсутність (с.с.96-98, 99), третя особа клопотання про відкладення судового розгляду не подавала, тому колегія суддів, на підставі ст. 372 ЦПК України, провела розгляд апеляційної скарги за відсутності учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 4 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «ВФ Україна» із зверненням «04.07.22 ВФ МЄ заява тариф», в якому посилався на те, що являється користувачем мобільного телефонного зв`язку ПрАТ "ВФ Україна", абонентський номер НОМЕР_1 , який на його ім`я офіційно зареєстрований. У зверненні просив надати інформацію про вартість телекомунікаційних послуг (за одиницю часу (секунда, хвилин), обсягу даних (кілобайт, мегабайт), кількості повідомлень, сеансів зв`язку (с.с.27-28).
Звернення було підписане електронним ключем у форматі р7s, як визначено ч. 12 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», та направлене електронним відправленням, що підтверджується як самим зверненням (додаток 1), так і скріном з журналу вихідної кореспонденції з електронної адреси « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за 4 липня 2022 року (с.с.20).
14 липня 2022 року ПрАТ «ВФ Україна» направило ОСОБА_1 лист на вказану заяву від 4 липня 2022 року, а також на інші подані позивачем заяви, у якому надало роз`яснення щодо тарифу, за яким підключено абонентський номер НОМЕР_1 , та порядок оплати вартості послуг за цим тарифом. Також, позивачу було надано пропозицію вказати назву конкретної послуги, час її тарифікації та описати з чим саме він не погоджується, задля отримання більш деталізованої відповіді (с.с.46-47).
Надання відповіді на звернення позивача від 4 липня 2022 року, яких було п`ять у 

цей день, підтверджується знімком екрану з системи IBM Notus, що використовувало ПрАТ «ВФ Україна» у своїй господарській діяльності (с.с.45).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач надав відповідь на звернення позивача, відтак доводи його позовної заяви є необґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Правовідносини між операторами, провайдерами телекомунікації та абонентами здійснюються на підставі норм цивільного законодавства України та Законом України «Про телекомунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ від 1.04.2012 № 295.
Згідно з пп.1-5 частини 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода виявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином ( крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.
Згідно з ч.1, 2 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги надаються відповідно до законодавства. Умови надання телекомунікаційних послуг: укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації; оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги.
Оператори, провайдери надають споживачам послуги відповідно до Закону України «Про телекомунікації», Закону України «Про захист прав споживачів», інших нормативно-правових актів та нормативних документів у сфері телекомунікацій, згідно п.5 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року за № 295 (надалі Правила).
Відповідно до п.27, 29 вказаних Правил, вбачається, що договір укладається відповідно до основних вимог, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації. У разі визначення умов публічного договору оператор, провайдер повинен оприлюднити їх на своєму веб-сайті і в місцях продажу послуг.
Як вбачається з ч.1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Умови надання телекомунікаційних послуг ПрАТ «ВФ Україна» оприлюднені на 

офіційному сайті відповідача.
Пунктом 65 Правил, вартість послуг залежить від їх переліку, тарифів на них, умов оплати та обсягу наданих послуг, інших умов, визначених законодавством та договором.
Відповідно п.5 ч.1 ст. 38 Закону України «Про телекомунікації» оператори телекомунікацій мають право на установлення тарифів на телекомунікаційні послуги, що ними надаються, крім тих послуг, тарифи на які регулюються державою відповідно до цього Закону.
У ст. 39 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, що оператори телекомунікацій зобов`язані безоплатно надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають.
Згідно з п.16 ч.1 ст.32 Закону України «Про телекомунікації» за особистим зверненням споживача з урахуванням технічної можливості обладнання телекомунікаційної мережі нарахована до сплати сума за надані послуги повинна бути розшифрована тільки за той розрахунковий період, до якого споживач має претензії, із зазначенням номера абонента, якого викликав споживач, виду послуги, часу початку і закінчення кожного сеансу зв`язку, обсягу наданих послуг, суми коштів до сплати за кожний сеанс зв`язку. Телекомунікаційні послуги, які надаються знеособлено (анонімно), розшифровці не підлягають.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем було надано повну та вичерпну відповідь на звернення позивача, при цьому нарахована до сплати сума за надані послуги, може бути розшифрована тільки за той період, до якого споживач має претензії.
У спірних правовідносинах відповідач діяв відповідно до вимог законодавства, зокрема, розглянув звернення ОСОБА_1 , надав обґрунтоване роз`яснення та запропонував йому, у разі наявності сумнівів щодо коректності утримання коштів, вказати конкретну послугу та час її тарифікації.
Позивачем не надано доказів, що він звертався до відповідача з листом, у якому конкретно зазначив розрахунковий період, до якого він має претензії, із зазначенням номера абонента, якого він викликав, виду послуги, часу початку і закінчення кожного сеансу зв`язку, обсягу наданих послуг, суми коштів до сплати за кожний сеанс зв`язку.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги правові позиції Верховного Суду, сформульовані у постановах від 29 липня 2020 року у справі № 826/5053/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 826/11164/16 та від 28 лютого 2023 року у справі № 480/2784/21, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки висновку суду першої інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду у зазначених справах.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) 

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Звертаючись до суду з позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що вона надана діями відповідача щодо неналежного розгляду звернення про надання інформації.
Враховуючи, що суд прийшов до висновку, що відповідачем виконаний обов`язок по наданню вичерпної відповіді на звернення позивача, що спростовано під час апеляційного перегляду не було, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення п озовних вимог про стягнення моральної шкоди.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані докази, правильно застосовані норми матеріального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни рішення суду та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 6 травня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук