Справа № 278/6649/24

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Буткевича М.І., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом, поданим представником позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа – Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Силін Сергій Володимирович про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності та визнання права власності в порядку спадкування,
в с т а н о в и в:
Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , видане на житловий будинок АДРЕСА_1 , на ім`я Туровської Надії Леонідівни приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу 12.12.2023р. та зареєстроване в реєстрі за № 2078; скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на вищевказаний житловий будинок; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує наступне.
13.11.2024 року позивач ОСОБА_1 дізнався з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 463570023 про те, що ОСОБА_3 зареєструвала на себе право власності на спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_4 , а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , в повному обсязі, тобто без врахування права позивача на 1/2 частину в даному об`єкті нерухомості. 
Позивач у справі ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_5 , яка на момент народження позивача перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 .
Надалі зазначений шлюб було розірвано, після чого 24 грудня 1983 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_4 , у зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_8 .
В період перебування в шлюбі ОСОБА_5 і ОСОБА_4 придбали на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.1989 року житловий будинок АДРЕСА_1 , і за домовленістю між собою оформили купівлю на ім`я ОСОБА_4 . 
Право власності в Житомирському обласному БТІ не зареєстрували. Земельна ділянка загальною площею 0,21 га для обслуговування даного житлового будинку і господарських споруд була зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача – ОСОБА_5 . 
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яку позивач ОСОБА_1 прийняв в порядку спадкування за законом і отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 від 09.10.2017р., зареєстроване в реєстрі № 3370. 
ОСОБА_4 від прийняття спадщини відмовився, подавши відповідну заяву, посвідчену нотаріально. Дані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи № 46/2017, відкритою приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. Про наявність іншого майна, а саме будинку АДРЕСА_1 , належного на праві власності померлій, позивач не знав, тому нотаріусу про це нічого не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 
Звернутись до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А., яка відкривала спадкову справу після смерті матері позивача, і видавала йому свідоцтво про право на спадщину, позивач не міг, оскільки приватну нотаріальну діяльність ОСОБА_9 по Житомирській області припинено 18.09.2018р. 
Відповідно до письмової відповіді на звернення ОСОБА_1 щодо забезпечення видачі йому свідоцтва про право на спадщину заступника начальника Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Житомирській області 24.01.2020р. за № І-53/6.4/11.2-30/2020/1184 таку видачу силами управління юстиції здійснити неможливо, оскільки документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_9 до Житомирського обласного державного нотаріального архіву не передані до цього часу. 
З метою визнання в судовому порядку права власності на 1/2 частину вищевказаного будинку ОСОБА_1 звертався до Житомирського районного суду із відповідним позовом, залучивши ОСОБА_3 в якості відповідача. 
Проте Рішенням Житомирського районного суду від 08.11.2022р. (Справа № 278/704/20) у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права на спадкове майно відмовлено в зв`язку із тим, що хоча судом і встановлено певні перешкоди у реалізації позивачем права на оформлення спадкових прав, однак за відсутності рішення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та документів, наявних у спадковій справі на спірне майно, що унеможливлює встановлення обставин, які входять до предмета доказування у справах про спадкування, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання за позивачем права власності на спадкове майно в порядку спадкування на підставі статті 392 ЦК України. 
22.11.2022р. позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Силіна С.В. із заявою, в якій повідомив про своє право на спадкування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в рамках відкритої ним спадкової справи № 48/2020 після смерті ОСОБА_4 . 
Незважаючи на це, відповідачка ОСОБА_3 оформила право власності на спірний будинок 12 грудня 2023 року. Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу було видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 , свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №2078 і проведено державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Разом з тим таке свідоцтво було видано на майно, яке частково входило до складу спадщини після смерті матері позивача. 
Внаслідок видачі відповідачці оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом було порушено право позивача на спадщину після смерті його матері.
Таким чином, ОСОБА_1 , подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, не має можливості оформити в установленому актами цивільного законодавства, порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими спорудами. 
Ухвалою суду від 08.01.2025 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в загальному порядку та визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив (а.с. 17, 18).
Ухвалою суду від 22.01.2026 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
Від представника позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. 
Від представника відповідачки ОСОБА_10 до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням частини 2 статті 247 ЦПК України.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження позивача, встановлено, що його матір`ю є ОСОБА_11 , яка на момент народження позивача перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 (а.с. 104, 105).. 
Позивач народився у першому шлюбі ОСОБА_12 з   ОСОБА_6 . Надалі зазначений шлюб було розірвано (а.с. 102), після чого 24 грудня 1983 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_4 , у зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_8 , про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 47).
У травні 1989 року на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку ОСОБА_4 був придбаний будинок АДРЕСА_1 (а.с. 7 заворот, 8), що згідно довідки виконкому Вертокиївської сільської ради Житомирського району № 976 рахується за ОСОБА_4 , який являється його власником на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 7). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 101).
Відповідно до заяви, поданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 останній прийняв спадщину, яка залишилась після смерті його матері (а.с. 103).
Відповідно до заяви, поданої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 останній відмовився від спадщини, яка залишилась після смерті дружини, на користь сина померлої – ОСОБА_1 (а.с.109).
Як вбачається із копії Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 , виданого 02.04.1996 року відділом приватизації державного житлового фонду, право власності на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстроване за ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 115).
Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. 09.10.2017 року ОСОБА_1 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 (а.с. 116 заворот).
У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 ЦК України). 
ВС в Постанові по справі № 609/1231/19 зазначив, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. 
Згідно з положеннями ч. 2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності. 
У відповідності до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Відповідно до положень п.1) ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав на об`єкти нерухомого майна. 
Договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений 22.03.1989р., і тою ж датою посвідчений секретарем виконкому Вертокиївської сільської ради Житомирського району, тобто до прийняття Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. 
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення у спадкодавця права власності, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. 
З урахуванням вищенаведеного, відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про проведення державної реєстрації права власності спадкодавця, підтверджене договором купівлі-продажу від 22.03.1989р., посвідченим секретарем виконкому Вертокиївської сільської ради Житомирського району і зареєстрованому за № 17, є підставою для висновку про наявність самого права та можливості переходу вказаного права у порядку спадкування за законом (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловлена в Постанові від 10.04.2019р. по справі № 522/4689/16-ц). 
Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (ст. 22 КпШС УРСР в редакції, що діяла на 22.03.1989 р.). 
В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (ч.1 ст. 28 КпШС УРСР в редакції, що діяла на 22.03.1989 р.). 
Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 24.06.1983 року (із змінами внесеними Постановами від 25.12.92, 25.05.1998, що діяла на час відкриття спадщини), п. 4 визначено, що якщо в шестимісячний строк позивач фактично вступив в управління спадковим майном, або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. 
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Але прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.
В свою чергу, позивач ОСОБА_1 в межах 6-місячного строку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, отримав свідоцтво про право на частину спадщини. Таким чином ОСОБА_1 прийняв в спадщину і 1/2 частину в праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Право власності гарантоване ст. 41 Конституції України і не може бути визнане дійсним чи не дійсним, оскільки як суб`єктивне право є можливістю здійснювати або не здійснювати будь-які дії, що прямо незаборонені законом, у даному випадку володіти, користуватися і розпоряджатися своїм житлом. 
Встановивши, що внаслідок видачі ОСОБА_13 оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом було порушено право позивача на спадщину після смерті матері, оскільки ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Оскільки позивач відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, тому є підстави для задоволення позову і визнання недійсним свідоцтва про право на спадщини в частині права на 1/2 ідеальну частину на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне.
Представник відповідача просить застосувати позовну давність, посилаючись на те, що позивач прийняв спадщину ще у 2017 році. Однак така позиція є помилковою. 
Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. 
У даному випадку порушення права позивача виникло не у 2017 році, а в момент оформлення спадкового майна на відповідача.
Позивач дізнався про існування спірного житлового будинку лише у листопаді 2019 року з довідки органу місцевого самоврядування. Це сталося після отримання довідки виконкому Вертокиївської сільської ради Житомирського району №976, в якій було зазначено, що: житловий будинок АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу. 
Після чого у березні 2020 року він звернувся до суду за захистом свого спадкового права. До цього часу ні позивач, ні нотаріус, який вів спадкову справу, не мали інформації про наявність зазначеного об`єкта нерухомості у складі спадкового майна. 
Крім того, навіть після цього: відповідачка оформила свідоцтво на будинок лише 12.12.2023 року, що фактично і стало моментом остаточного порушення спадкових прав позивача. 
Саме з цього моменту позивач фактично був позбавлений можливості реалізувати своє спадкове право на частку у спірному майні. 
До цього часу позивач не мав можливості оформити спадкові права на нього і не мав підстав для звернення до суду. Тому строк позовної давності у даному випадку не пропущений. 
Внаслідок видачі відповідачці оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом було порушено право позивача на спадщину після смерті його матері, оскільки позивач відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.
Проаналізувавши фактичні обставини справи суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову і визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину в частині права на 1/2 ідеальну частину на житловий будинок АДРЕСА_1 . 
Оскільки до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, вказані позивачем обставини знайшли своє підтвердження з матеріалів справи. Враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у зв`язку з порушенням такого права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Позовну заяву, подану представником позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа – Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Силін Сергій Володимирович про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності та визнання права власності в порядку спадкування – задовольнити.
Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , видане на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу 12.12.2023 р. та зареєстроване в реєстрі за № 2078. 
Скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2844495518040).
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері – ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Суддя         М.І.Буткевич