печерський районний суд міста києва

Справа № 757/57675/25-а 
пр. 2-а-115/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Вовк С.В.,
при секретарі судового засідання - Ємець Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №6093409 від 05 листопада 2025 року, винесену сержантом поліції відділення поліції №1 міста Перечин Ужгородського районного управління поліції ГУНП у Закарпатській області Макогіним Мар`яном Ігоровичем, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач заперечує факт керування транспортним засобом без використання ременя безпеки, тоді як оскаржувана постанова не містить посилань на відеозапис, фотоматеріали, показання свідків, пояснення особи, рапорт поліцейського або інші фактичні дані, на підставі яких можна було б перевірити висновок посадової особи про наявність події адміністративного правопорушення.
Позивач також зазначив, що під час розгляду справи поліцейський не надав йому можливості ознайомитися з доказами, не відобразив його пояснень та заперечень, не зазначив мотивів їх відхилення і не забезпечив належного документування реалізації прав, передбачених статтею 268 КУпАП.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Первісно позов було пред`явлено до Департаменту патрульної поліції. Після встановлення того, що постанову виніс працівник відділення поліції № 1 міста Перечин Ужгородського районного управління поліції ГУНП у Закарпатській області, судом вирішено питання про заміну первісного відповідача на належного відповідача на Головне управління Національної поліції в Закарпатській області.
29 квітня 2026 року представником Головного управління Національної поліції в Закарпатській області подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову.
Відповідач послався на те, що 05 листопада 2025 року о 23 годині 49 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не будучи пристебнутим ременем безпеки, чим порушив підпункт «в» пункту 2.3 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП.
На підтвердження законності дій поліцейського відповідач навів положення Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху, статей 121, 222, 258 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395.
Водночас відповідач повідомив, що відеозапис із нагрудного відеореєстратора видалено із сервера зберігання відеозаписів МВС України, у зв`язку із закінченням строку його зберігання.
Відеозапису події, фотоматеріалів, рапорту поліцейського Макогіна М.І., пояснень інших працівників поліції, показань свідків, письмових пояснень позивача, журналів обліку відеореєстраторів або інших матеріалів адміністративної справи відповідач до відзиву не додав.
30 квітня 2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що наведення нормативних положень про повноваження поліції не підтверджує факту вчинення конкретною особою конкретного правопорушення.
Позивач наголосив, що відповідач не подав жодного об`єктивного джерела доказування, яке давало б суду можливість перевірити фактичні обставини, зазначені в постанові.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи сторін та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
05 листопада 2025 року сержантом поліції відділення поліції №1 міста Перечин Ужгородського районного управління поліції ГУНП у Закарпатській області Макогіним Мар`яном Ігоровичем винесено постанову серії ЕНА №6093409 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
У постанові зазначено, що 05 листопада 2025 року о 23 годині 49 хвилин 45 секунд у місті Перечин на вулиці Ужанській позивач керував автомобілем Mercedes-Benz S 550, державний номерний знак НОМЕР_1 , та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив підпункт «в» пункту 2.3 Правил дорожнього руху.
Опис обставин правопорушення у постанові обмежується наведеним твердженням. У постанові не зазначено, з якого місця і з якої відстані поліцейський спостерігав за транспортним засобом, за яких умов освітлення здійснювалося спостереження у нічний час, у який момент руху автомобіля було встановлено невикористання ременя безпеки та які конкретні зовнішні ознаки дали можливість зробити такий висновок.
Постанова не містить посилання на відеозапис, фотознімок, показання свідка, рапорт, письмові пояснення або інше джерело фактичних даних, яке підтверджувало б викладені в ній обставини. У графі постанови щодо матеріалів, які додаються до неї, відсутні відомості про будь-які додатки.
Матеріали справи не містять протоколу, рапорту поліцейського Макогіна М.І., письмових пояснень інших працівників поліції, показань свідків, схеми місця події, фотоматеріалів або будь-яких інших первинних документів, складених безпосередньо під час виявлення та розгляду правопорушення.
Матеріали справи також не містять пояснень позивача, викладених під час розгляду справи поліцейським, відомостей про зміст його заперечень та мотивів, з яких такі заперечення були відхилені.
Наявні матеріали не дають можливості перевірити, у який спосіб позивачу були роз`яснені права, передбачені статтею 268 КУпАП, чи було запропоновано надати пояснення та докази, чи розглядалися заяви або клопотання позивача та чи була забезпечена реальна можливість скористатися правовою допомогою.
07 листопада 2025 року, тобто через два дні після винесення постанови, представником позивача направлено до відділення поліції №1 міста Перечин адвокатський запит № 0711/25-002, у якому запитано копію постанови та матеріалів, що стали підставою для її винесення, зокрема повний відеозапис події, фотоматеріали, рапорти, пояснення, документи щодо використання нагрудного відеореєстратора та журнали його видачі, повернення і копіювання інформації.
Матеріали справи не містять відповіді по суті зазначеного адвокатського запиту, копій запитуваних матеріалів або доказів вжиття після направлення запиту заходів для збереження відеозапису, який стосувався оскаржуваної постанови.
У відзиві відповідач визнав, що під час події використовувався нагрудний відеореєстратор, проте відповідний відеозапис видалено, у зв`язку із закінченням строку його зберігання.
Разом із тим відповідач не подав суду документів, які давали б можливість ідентифікувати конкретний відеозапис, зокрема відомостей про номер нагрудного відеореєстратора, особу, якій він був виданий, час початку і завершення запису, дату завантаження інформації на сервер та дату її видалення.
Відповідач також не надав журналу видачі та повернення портативного відеореєстратора, журналу копіювання цифрової інформації, системного витягу із сервера, акта, довідки або іншого документа, який підтверджував би факт, дату, порядок та правову підставу видалення саме того відеозапису, який стосувався події 05 листопада 2025 року.
Відповідно до ч.5 ст.121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Підпунктом «в» пункту 2.3 Правил дорожнього руху передбачено, що водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки, користуватися ременями безпеки та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.
Таким чином, для притягнення особи до відповідальності за ч. 5 ст.121 КУпАП має бути належними доказами встановлено факт керування транспортним засобом та факт невикористання водієм ременя безпеки під час такого керування.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
За змістом ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є фактичні дані, на підставі яких орган або посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, поясненнями особи, показаннями свідків, висновками експертів, речовими доказами, показаннями технічних приладів і технічних засобів, які мають функції фото- та відеозапису, а також іншими документами.
Відповідно до ст.252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Стаття 280 КУпАП зобов`язує посадову особу під час розгляду справи з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна конкретна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також установити інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно зі ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право ознайомлюватися з матеріалами справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою та оскаржувати постанову.
Частина друга ст.77 КАС України покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок довести правомірність оскаржуваного рішення.
Отже, саме відповідач повинен подати суду докази, які підтверджують не лише наявність у поліцейського відповідних владних повноважень, а й фактичну обґрунтованість конкретного рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Суд погоджується з відповідачем у тому, що відповідно до статей 222 та 258 КУпАП поліцейський уповноважений розглядати справи за ч.5 ст.121 КУпАП і виносити постанову без складання окремого протоколу.
Однак можливість розгляду справи без складання протоколу стосується виключно форми процесуального оформлення і не звільняє поліцейського від обов`язку встановити подію правопорушення, зібрати та оцінити докази, розглянути пояснення особи, забезпечити реалізацію її прав і викласти у постанові достатні фактичні підстави прийнятого рішення.
Повноваження поліцейського щодо контролю за дотриманням Правил дорожнього руху не є доказом факту порушення цих правил конкретним водієм.
Наявність компетенції на прийняття рішення та доведеність обставин, необхідних для його прийняття, є самостійними умовами законності владного акта.
У цій справі відповідач підтвердив лише те, що Макогін М.І. мав статус поліцейського та був уповноважений розглядати справи про відповідні адміністративні правопорушення. Водночас жодного належного доказу фактичного невикористання позивачем ременя безпеки відповідач не подав.
Сам текст оскаржуваної постанови не може вважатися достатнім доказом власної правомірності, оскільки постанова є результатом оцінки певних фактичних даних, а не заміною таких даних. Інакше судовий контроль зводився б до формального підтвердження будь-якого владного рішення лише тому, що викладений у ньому висновок сформульований посадовою особою.
Відсутність відеозапису сама по собі не є безумовною підставою для скасування постанови, оскільки подія адміністративного правопорушення може підтверджуватися сукупністю інших належних і допустимих доказів.
Проте у цій справі відеозапис відсутній одночасно з відсутністю будь-якого іншого первинного доказу: фотоматеріалів, рапорту поліцейського, пояснень свідків, письмових пояснень позивача, схеми або іншого документа, складеного під час розгляду справи.
За таких обставин повідомлення відповідача про видалення відеозапису не усуває обов`язку довести правомірність постанови і не створює презумпції достовірності викладеного у ній твердження.
Суд бере до уваги, що адвокатський запит про надання та фактичне витребування відеозапису було направлено через два дні після події, тобто значно раніше завершення передбаченого Інструкцією МВС України №1026 загального тридцятиденного строку зберігання відеозаписів.
Відповідно до пункту 4 розділу VIII Інструкції МВС України №1026 строк зберігання відеозапису може бути збільшено за рішенням керівника органу чи підрозділу поліції, зокрема у разі використання запису у провадженні у справі про адміністративне правопорушення або в інших випадках, коли він може бути використаний у службовій діяльності органів поліції.
За наявності своєчасного запиту про надання відеозапису та подальшого судового оскарження постанови саме відповідач повинен був надати суду конкретні пояснення і документи щодо того, коли відповідний запис був ідентифікований, хто відповідав за його зберігання, чи було керівництво повідомлене про необхідність збереження інформації та чому строк зберігання не було збільшено.
Загальне посилання у відзиві на закінчення строку зберігання без подання журналів, технічних даних, службових документів або пояснень відповідальних осіб не дає можливості перевірити достовірність такого твердження та обставини втрати доказу.
Водночас суд не ототожнює обов`язки поліцейського, який виніс постанову, з обов`язками посадових осіб, відповідальних за облік, копіювання та зберігання відеозаписів. Матеріали справи не містять доказів того, що саме Макогін М.І. здійснював видалення запису або особисто відповідав за його збереження після завантаження на сервер.
Ця обставина не впливає на висновок щодо протиправності постанови, оскільки її необґрунтованість зумовлена передусім відсутністю належної доказової основи вже на момент прийняття рішення, а не лише подальшою неможливістю надати відеозапис суду.
Суд також ураховує, що відповідач не надав доказів розгляду поліцейським пояснень і заперечень позивача. У постанові не викладено змісту таких пояснень, не зазначено мотивів їх відхилення та не наведено відомостей про розгляд будь-яких клопотань.
Формальне відтворення у бланку постанови положень про права особи без матеріалів, які дозволяють перевірити реальне забезпечення цих прав під час розгляду справи, не є достатнім підтвердженням дотримання процедури, якщо позивач прямо заперечує відповідну обставину, а відеозапис і будь-які інші матеріали відповідачем не надані.
Відповідач не довів, що поліцейський здійснив повне й об`єктивне з`ясування обставин, дослідив докази, надав оцінку поясненням позивача та встановив усі елементи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП.
Окремо суд звертає увагу, що твердження про невикористання ременя безпеки було сформульоване поліцейським за результатами візуального спостереження у нічний час. Проте постанова та інші матеріали не містять жодних відомостей про освітлення, відстань, кут огляду, положення транспортного засобу та інші обставини, необхідні для перевірки того, чи мав поліцейський об`єктивну можливість достовірно встановити відповідний факт.
За відсутності таких відомостей суд не може замінити доказування припущенням про те, що посадова особа за будь-яких умов могла безпомилково визначити положення ременя безпеки в салоні автомобіля.
Статус поліцейського не надає його твердженням наперед установленої доказової сили.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, жоден доказ не має для суду наперед установленої сили.
У цій справі фактично відсутня сукупність доказів, яка підлягала б оцінці, оскільки відповідач подав лише оскаржувану постанову і загальні правові пояснення, але не подав первинних фактичних даних, на підставі яких її було винесено.
Посилання відповідача на положення законодавства щодо повноважень поліції, порядку винесення постанови без протоколу та обов`язку водія користуватися ременем безпеки не спростовують доводів позову, оскільки між сторонами відсутній спір щодо змісту відповідних правових норм. Спір стосується того, чи було фактично вчинено правопорушення та чи доведена вина позивача належними доказами.
Неодноразове зазначення у відзиві іншого по батькові позивача « ОСОБА_1 » замість « ОСОБА_1 » саме по собі не є підставою для скасування постанови, однак свідчить про формальний характер підготовки відзиву та відсутність належного індивідуального аналізу обставин цієї справи.
З урахуванням установлених обставин суд доходить висновку, що Головне управління Національної поліції в Закарпатській області не виконало покладеного на нього частиною другою статті 77 КАС України обов`язку довести правомірність постанови серії ЕНА № 6093409 від 05 листопада 2025 року.
Суд вважає необхідним розмежувати порушення, допущені під час первинного розгляду справи про адміністративне правопорушення, та обставини подальшого зберігання відеозапису.
Постанову серії ЕНА № 6093409 безпосередньо виніс поліцейський Макогін Мар`ян Ігорович . Саме він як посадова особа, яка розглядала справу, був зобов`язаний з`ясувати обставини події, установити наявність доказів, надати оцінку поясненням особи, забезпечити реалізацію її процесуальних прав та прийняти мотивоване рішення.
Однак у постанові Макогіним М.І. не зазначено жодного джерела доказів, не наведено конкретних умов спостереження, не відображено пояснень позивача та мотивів їх відхилення, не зазначено технічного засобу фіксації і не долучено матеріалів, які давали б можливість перевірити правильність висновку про вчинення правопорушення.
Таким чином, істотні недоліки доказування та процесуального оформлення існували вже на момент винесення постанови і були безпосередньо пов`язані з діями посадової особи, яка розглядала справу та приймала оскаржуване рішення.
Подальше видалення відеозапису не створило зазначених недоліків, а позбавило відповідача можливості надати суду об`єктивне джерело інформації, яке могло підтвердити або спростувати обставини, викладені у постанові.
Водночас питання щодо причин незбереження відеозапису, своєчасності передання інформації керівництву, дій відповідальної за зберігання особи та наявності підстав для збільшення строку зберігання потребує окремого з`ясування компетентним органом і не може без відповідних доказів покладатися виключно на поліцейського Макогіна М.І .
Питання про наявність у діях конкретного поліцейського або інших посадових осіб складу дисциплінарного проступку не входить до предмета цього адміністративного спору. Суд у цій справі встановлює конкретні фактичні й процесуальні недоліки, що зумовили протиправність постанови, не вирішуючи питання про вид і міру дисциплінарної відповідальності відповідних осіб.
Встановлені судом обставини не перешкоджають їх подальшій оцінці керівником органу поліції у порядку службової перевірки або службового розслідування на підставі окремого звернення заінтересованої особи.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності не може ґрунтуватися на припущенні, неперевіреному твердженні посадової особи або на самому факті складання постанови.
За відсутності відеозапису, фотоматеріалів, рапорту, пояснень свідків, письмових пояснень позивача та будь-яких інших фактичних даних подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, залишилися недоведеними.
Усі неусунуті сумніви щодо доведеності вини особи відповідно до статті 62 Конституції України підлягають тлумаченню на її користь.
Оскільки відповідач не довів, що позивач керував транспортним засобом без використання ременя безпеки, та не підтвердив дотримання встановленого порядку розгляду справи, постанова серії ЕНА № 6093409 від 05 листопада 2025 року є необґрунтованою і протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате провадження підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи щодо рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову фізичної особи документально підтверджені судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у справі.
Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп., який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 286 КАС України, статтями 9, 121, 245, 247, 251, 252, 268, 280, 283 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (адреса: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, буд. 13; код ЄДРПОУ 40108913), про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 6093409 від 05 листопада 2025 року, винесену сержантом поліції відділення поліції №1 міста Перечин Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Макогіним Мар`яном Ігоровичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
Справу про адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 5 ст. 121 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя С.В. Вовк