УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

08 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 440/7937/22
адміністративне провадження № К/990/30859/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Коваленко Н.В.,
суддів: Єзерова А.А., Рибачука А.І.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2026 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
У С Т А Н О В И В:
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2023, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2024, позов задоволено частково:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 без урахування довідки ТОВ «ВАДО» №35 від 09.07.2012 про заробітну плату та довідки Архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 22.09.2020 №02-04/2/1782-С про заробітну плату за період з 20.09.1993 по 05.05.2003 у МПП «Ліберті»;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати з 06.01.2021 до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 08.01.2009 по 29.06.2012 у ТОВ «ВАДО» відповідно до довідки №35 від 09.07.2012 та період роботи з 20.09.1993 по 05.05.2003 у МПП «Ліберті», відповідно до довідки Архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №02-04/2/1782-С від 22.09.2020;
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 23.11.2021;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 за віком з дати припинення - 23.11.2021.
22.12.2025 до суду від позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.01.2026 заяву позивача від 22.12.2025 про встановлення судового контролю у справі №440/7937/22 задоволено частково:
- встановлено судовий контроль за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 у справі 440/7937/22; 
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у строк 30 днів з дня отримання копії цієї ухвали подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 у справі 440/7937/22 з підтверджуючими доказами про його виконання.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2026, яка залишена без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2026, прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02.02.2026 та звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 14.04.2026 про виконання рішення суду у справі №440/7937/22. У задоволенні клопотання про накладення штрафу відмовлено.
26.06.2026 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про роз`яснення судового рішення, в якій просила роз`яснити постанову від 25.06.2026 у справі №440/7937/22 шляхом надання чітких відповідей на такі питання:
1. З яких процесуальних джерел колегія суддів взяла деталізовані дані про роботу позивачки дояркою на фермі №1 та робітником у Вірменському НДІ, та на підставі яких саме документів суд стверджує, що ці посади «підтверджуються наданою ПФУ формою РС-право», якщо у вказаній формі РС-право ці графи є абсолютно порожніми, а в ухвалах суду першої інстанції під головуванням судді ОСОБА_2 , починаючи з 2024 року і по 24.04.2026 включно, цей стаж та посади жодного разу навіть не згадувалися? Яким чином висновки суду від 25.06.2026 про нібито «належне дослідження стажу судом першої інстанції» узгоджуються з обов`язковими вказівками, що містилися у раніше винесеній постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2026 у справі № 440/4737/26 (вх. № 4079/26), та як саме ПФУ міг «в повному обсязі» зарахувати стаж у Вірменському НДІ, якщо він повністю накладаєтьсяна період роботи в радгоспі, а ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV прямо забороняє подвійне зарахування стажу?
2. Чи вважає апеляційний суд належним виконання судового рішення в частині «поновлення виплати пенсії» на підставі положень статті 46 Закону України №1058-IV та принципу Restitutio in integrum, якщо ГУ ПФУ офіційно відновило виплати в розмірі 1934,00 грн, що є штучно зменшеним у 2,4 рази порівняно з розміром пенсії позивачки до моменту вчинення правопорушення?
3. Чи означає висновок суду про виконання рішення, що зобов`язання пенсійного органу зарахувати спірні періоди роботи на підставі наданих довідок ТОВ «ВАДО» та Архівного відділу звільняє ПФУ від передбаченого статтею 40 Закону №1058-IV обов`язку фінансового наповнення цих періодів шляхом внесення сум заробітку, вказаних у цих самих довідках?
4. У який процесуальний спосіб позивачка може захистити своє право на повне виконання судового рішення, якщо колегія суддів вважає оцінку дій ПФУ щодо протиправного зниження пенсії в процесі її «поновлення» такою, що «виходить за межі судового контролю»?.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2026 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2026 у справі №440/7937/22.
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, колегія суддів виходить із такого.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини третьої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Згідно із частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У касаційній скарзі скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права. Заявник зазначає, що судом при винесенні ухвали про відмову в роз`ясненні судового рішення не врахував положення статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та фактично відмовив у розгляді заяви про роз`яснення не тому, що постанова від 25.06.2026 року є зрозумілою або не містить суперечностей, а виключно з формальних мотивів - через те, що вона ухвалена за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції (тобто з процесуальних питань), що звужує процесуальні права особи та не ґрунтується на положеннях чинного законодавства. 
Надаючи оцінку вищевказаним доводам скаржника, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може розглянути питання роз`яснення судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та державного виконавця. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Аналіз конструкції наведеної норми дає підстави стверджувати, що роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення та постановлення додаткового рішення цим же судом. В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Необхідність роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим, як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, хто буде здійснювати його виконання, й, при цьому, саме можливість примусового виконання рішення як така є однією з умов подання заяви про його роз`яснення.
Отже, роз`ясненню підлягає судове рішення, яким суд вирішив спір по суті, тобто якщо воно впливає на права, обов`язки та інтереси учасників спірних правовідносин.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.04.2026 у справі №990/254/24.
Отже, беручи до уваги те, що постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2026 про залишення без змін ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2026 про прийняття звіту про виконання рішення суду не є судовим рішенням, яким вирішено спір по суті та яке підлягає виконанню, то в силу вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України ця ухвала не підлягає роз`ясненню за будь-яких умов.
Отже, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про відсутність підстав для роз`яснення постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2026, а відтак, і відсутності підстав для задоволення заяви про роз`яснення судового рішення, вірно застосував положення статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, правильне її застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначеної норми процесуального права.
Враховуючи, що зміст ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2026, свідчить про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
Верховний Суд зауважує, що відповідно до частини другої статті 298 та частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2026 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати в порядку, визначеному статтею 251 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко
Суддя А.А. Єзеров
Суддя   А.І. Рибачук