Справа № 760/3528/22
Провадження №2/760/9895/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року м. Київ
Солом`янський районний суд м. Києва
у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.
з участю секретаря судового засідання Маковчик К.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_9 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_9, в якому просять стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 250000 гривень та на користь ОСОБА_2 250000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним рішенням комісії ІНФОРМАЦІЯ_9 з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №16 від 07.02.2020р.
В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_3 був батьком ОСОБА_2 та чоловіком ОСОБА_4 . ОСОБА_3 , був солдатом у відставці, з 14 квітня 1980 року по 23 червня 1980 року виконував обов`язки військової служби, перебуваючи на території країни Афганістан, де велись бойові дії. Під час проходження військової служби він отримав поранення: «Закрита черепно-мозкова травма. Проникаюче поранення черевної порожнини». Після отримання вказаного поранення ОСОБА_3 проходив тривале лікування, а 20 квітня 2016 Вінницькою МСЕК №1 йому було встановлено ІІ групу інвалідності безстроково. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Позивачі звернулися із заявами до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в яких просили вирішити питання про призначення одноразової грошової допомоги у відповідності законодавством, однак допомоги від працівників не отримали. Зібравши самостійно всі документи, необхідні для оформлення допомоги, звернулись із заявами до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
07 лютого 2020 року комісія ІНФОРМАЦІЯ_9 з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, протоколом №16 прийняла рішення про відмову у призначенні та виплаті позивачам одноразової грошової допомоги.
Вважаючи рішення ІНФОРМАЦІЯ_9 протиправним позивачі звертатись по захист їх порушених прав до суду.
Відтак, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року було визнано протиправним та скасовано рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_9 з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №16 від 07 лютого 2020 року. Також суд зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_10 призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у разі смерті військовослужбовця ОСОБА_3 у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму доходів громадян, позивачам у рівних частинах. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2021 року у справі №640/18126/20, було частково задоволено апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_9. Було зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_10 призначити та виплатити, передбачену законодавством одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_3 у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть, в рівних частинах дружині - ОСОБА_1 та сину - ОСОБА_2 . В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року було залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду у справі №640/18126/20 від 06 жовтня 2021 року у відкритті касаційного провадження Міністерству оборони України було відмовлено. 
Позивачі зазначають, що весь цей час вони потерпали від нестачі коштів, відчували постійний стрес та стурбованість за результати розгляду справи. Повна байдужість до членів сім`ї колишнього військовослужбовця, а також порушення службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_9 законодавства України спричинила їм сильні нервування та моральні страждання. Таким чином, внаслідок прийняття неправомірного рішення Міністерством оборони України, були порушені їх права, чим їм були заподіяні психологічні, моральні та душевні страждання.
Враховуючи вищезазначене, а також обсяг та тривалість душевних страждань, протиправними рішеннями Міністерства оборони, позивача вважають, що з ІНФОРМАЦІЯ_9 необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 250000 грн та на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 250000 грн. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 лютого 2022 року для розгляду визначено суддю Аксьонову Н.М.
Ухвалою суду від 21 лютого року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
15 серпня 2023 року від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_9 - ОСОБА_6. надійшов відзив, в якому він просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що між сторонами спору не виникало цивільних правовідносин ані на підставі постанови Кабінету міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року, ані на підставі заяв позивачів, поданих в 2020 році про виплату їм одноразової грошової допомоги, ані на підставі рішення суду, яке набрало законності. Відносини між сторонами мають виключно публічно-правовий характер, а тому до них не можуть бути застосовані положення ЦК України. Позивачами не доведено, що відповідачем вчинено по відношенню до них неправомірні дії, які спричинили їм шкоду, у визначеному ними розмірі. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази понесення позивачем моральних страждань внаслідок прийняття відповідачем рішення, які стосувались питання виплати позивачам одноразової допомоги у зв`язку із смертю ОСОБА_3 , доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між такими рішеннями та турботою і хвилюванням позивачів.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення щодо позовних вимог, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 є дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб, а ОСОБА_2 є сином загиблого ОСОБА_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження від 26.07.1999.
Солдат у відставці ОСОБА_3 з 14.04.1980 по 23.06.1980 виконував обов`язки військової служби, перебуваючи на території країни Афганістан, де велись на той час бойові дії.
Відповідно до витягу з протоколу військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол від 23.08.2018 № 241), під час виконання обов`язків військової служби ОСОБА_3 отримав поранення: «Закрита черепно-мозкова травма. Проникаюче поранення черевної порожнини». Після отриманого поранення ОСОБА_3 проходив довготривалі лікування та 20.04.2016 Вінницькою обласною МСЕК №1 йому встановлено безстроково ІІ групу інвалідності.
Як підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 01.08.2018 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У зв`язку зі смертю чоловіка та сина позивачі звернулися із заявами до ІНФОРМАЦІЯ_5 , в яких просили вирішити питання про призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в порядку та на умовах, визначених Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.
Відповідно до протоколу засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_9 з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.02.2020 №16 позивачам відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 станом на день смерті не був військовослужбовцем.
Відповідно до довідки від 02 листопада 2018 року, виданої виконкомом Вербської сільської ради Чечельницького району Вінницької області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , знаходилась на утриманні покійного чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і після його смерті вдруге заміж не виходила, втратила джерела та засоби до існування.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року у справі №640/18126/20 позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_9 з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_3 викладене у пункті 1 Протоколу засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_9 з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 07.02.2020 №16. Також зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_10 призначити та виплатити, передбачену статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_3 у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому здійснюватиметься виплата, в рівних частинах дружині - ОСОБА_1 та сину - ОСОБА_2 . 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року у справі №640/18126/20 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_9 задоволено частково. Змінено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року у справі №640/18126/20, виклавши абзац третій резолютивної частини в наступній редакції: «Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_10 призначити та виплатити, передбачену статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_3 у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на ІНФОРМАЦІЯ_7 , в якому настала смерть, в рівних частинах дружині - ОСОБА_1 та сину - ОСОБА_2 .
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року у справі №640/18126/20 залишено без змін.
Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 640/18126/20 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_9.
Позивачі вважають, що внаслідок прийняття неправомірного рішення Міністерством оборони України були порушені їх права, чим їм були заподіяні психологічні, моральні та душевні страждання, а тому звернулися до суду з указаним позовом, в якому простять стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_9 на їх користь моральну шкоду в сумі по 250000 грн.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд дійшов таких висновків.
Так, статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 3 Конституції України проголошує, що держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Це конституційне положення більшу конкретизацію знаходить у ст.56 Основного Закону, яка закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.
За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає такі складові елементи як необхідні умови притягнення до відповідальності: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму ВСУ).
Загальні правила про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами передбачені ст.ст.1173, 1174 ЦК України.
Згідно з ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
У ч.1 ст.1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Застосовуючи положення ст.ст.1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.
За правилами ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17 зазначив, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. З огляду на це психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.
За таких обставин, доводи позивачів про завдання їм моральної шкоди протиправними рішенням комісії МОУ, що встановлені рішеннями судів, які набрали законної сили, знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, у зв`язку з чим суд доходить висновку про те, що позивачі мають право на відшкодування завданої їм моральної шкоди за рахунок держави.
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Відповідно до частин 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частинами 1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За нормами ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).
Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачами розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому з урахуванням тривалості судових процесів, характеру та обсягу душевних страждань позивачів, що завдані протиправним рішенням ІНФОРМАЦІЯ_9, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 10000 гривень кожному з позивачів, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В АЛ И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_9 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням - задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч.1 ст.355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України (ч.3 ст.354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст.273 ЦПК України).
Повне найменування сторін:
- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
- позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
- відповідач ІНФОРМАЦІЯ_10, місцезнаходження: АДРЕСА_2.

Суддя Солом`янського
районного суду міста Києва  Н.М. Аксьонова