Справа № 149/642/26
Провадження №2/149/721/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

08.07.2026 м. Хмільник 
Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Гончарук-Аліфанової О. Ю.,
при секретарі Дигасеві І. В.,
за участі: позивача ОСОБА_1 , адвоката Поворознюка Б. М., представника третьої особи Шевчук А. Л., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,
ВСТАНОВИВ:
23 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачем та знаходиться на його матеріальному утримані. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу із відповідачем, їх спільний син ОСОБА_3 спочатку проживав із матір`ю в м. Вінниці, однак став погано навчатись, оскільки відповідач не приділяла йому належної уваги. В жовтні 2023 року позивач забрав сина проживати до себе в с. Сьомаки, де він почав навчатись в Сьомаківському ліцеї та покращив успішність у навчанні. З того часу ОСОБА_3 постійно проживає з позивачем, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Враховуючи викладене, позивач просив визначити місце проживання сина ОСОБА_3 із ним та стягнути із відповідача аліменти на його утримання.
Ухвалою суду від 02 березня 2026 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено у справі підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 21 травня 2026 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Позивач пояснив, що перебував в шлюбі з відповідачкою10 років, шлюб розірвано в травні 2022 року. Після розірвання шлюбу син став проживати з матір`ю в м. Вінниці, однак ним там ніхто не займався, дитина стала погано вчитись. Він завжди намагався частіше забирати сина до себе в гості через поганий догляд за ним відповідачкою, а з жовтня 2023 року - забрав до себе постійно жити в с. Сьомаки, проти чого відповідач не заперечувала. Дитина відвідує ліцей, покращив навчання. Відповідачка дитиною не цікавиться, нічого йому не привозить, коли відвідує його, затягувала з наданням дозволу на відпочинок синові за кордоном.
Він самостійно утримує сина, має 5 земельних ділянок, які самостійно обробляє, тримає худобу, підсобне господарство, має ІІІ групу інвалідності.
Місце проживання сина з ним хоче визначити, щоб не було пізно, оскільки поведінка відповідача викликає у нього занепокоєння.
Адвокат Поворознюк Б. М. позов підтримав та зазначив, що його подано з метою врегулювання відносин сторін, щоб матір дитини самостійно не змінила місце проживання дитини. Крім того позивач без відповідного рішення суду не може самостійно змінити місце реєстрації сина, в разі, якщо сина забере відповідачка, рішення суду про визначення місця проживання сина забезпечить йому право на відібрання дитини, тому з метою захисту цивільних прав позивача, в тому числі на врегульованість правовідносин щодо місця проживання дитини, просив позов задоволити.
Представник третьої особи ОСОБА_4 підтримала наданий висновок щодо недоцільності визначення місця проживання дитини з батьком, при цьому щодо вирішення справи поклалась на розсуд суду. Пояснила, що опіка дала негативний висновок, оскільки мати не заперечує проти того, щоб дитина проживала з батьком, разом з тим мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Відповідач в судові засідання неодноразово не з`являлась, про час, день та місце судових засідань повідомлена належним чином, заяв, клопотань, відзиву не надала.
За наявності умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи.
Заслухавши думку учасників, що з`явились в судове засідання, малолітнього ОСОБА_5 , дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.
Позивач є батьком, а відповідач - матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 10).
ОСОБА_5 зареєстрований разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7,9).
Відповідно до довідки Хмільницької міської ради Вінницької області № 22-23-01/01/34 від 10 лютого 2026 року, ОСОБА_5 проживає разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Матір ОСОБА_3 проживає окремо, за місцем його реєстрації не з`являлась. Вихованням та утриманням ОСОБА_3 займається батько (а.с. 11).
Із акту обстеження умов проживання від 12 лютого 2026 року за адресою: АДРЕСА_1 , слідує, що ОСОБА_5 проживає з батьком, чому мати не заперечує, з матір`ю бачився на Новий рік, коли вона приїжджала до нього на добу з 31.12 на 01.01 У будинку наявні умови для проживання, виховання та навчання дитини (а.с. 12).
Згідно довідки директора Сьомаківського ліцею Хмільницької міської ради № 18 від 11 лютого 2026 року, ОСОБА_5 навчається у 6 класі, його навчанням цікавиться батько, матір навчанням та вихованням сина не цікавиться (а.с. 14).
За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно, отримує доходи у вигляді пенсії по інвалідності та продажу власної сільськогосподарської продукції, утримує дві корови та шестеро свиней, має у володінні земельні ділянки та житловий будинок. ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, за медичною допомогою протягом останніх п`яти років до лікаря нарколога не звертався (а.с. 13, 14а, 15-21).
Відповідно до висновку виконкому Хмільницької міської ради (органу опіки та піклування) щодо розв`язання спору в частині визначення місця проживання дитини, затвердженого рішенням виконкому міської ради від 12 травня 2026 року № 343, виконком Хмільницької міської ради, як орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , у зв`язку із відсутністю спору між батьками (а.с. 71-76).
В судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 пояснив, що хоче жити з батьком, де зараз і живе, а з матір`ю жити не хоче, оскільки коли він жив з мамою, за ним ніхто не дивися та його ображали фізично, а біля тата такого не було. 
Оцінивши надані докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, суд приходить до такого.
Щодо стягнення аліментів.
Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч. 3, 183 ч. 1 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 23 лютого 2026 року.
Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені судом обставини, зокрема те, що відповідач є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з позивачем (батько) та перебуває на його утриманні, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, те що відповідач є особою працездатного віку, має обов`язок щодо утримання дитини, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки доходу, що в забезпечуватиме потреби дитини в утриманні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць.
Щодо визначення місця проживання дитини.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у ч.8 ст. 7 СК України, ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. ст. 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.
Місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини (п. 16 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування).
Подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
З вказаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з огляду на об`єктивні обставини спору, а вже тільки потім права батьків (постанова Верховного Суду 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, провадження № 61-9115св22).
Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема: обстеження умов проживання; характеристики психоемоційного стану дитини; поведінки батьків стосовно дитини; висновку органу опіки та піклування (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, провадження № 61-9074св20).
Згідно матеріалів справи дитина сторін - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .
Мати дитини - ОСОБА_2 , проживає окремо, як на день подання позову і на день розгляду справи судом.
Таким чином, з матеріалів справи випливає, що ще до подання позову позивач і відповідач досягли згоди щодо проживання дитини з батьком.
Такий висновок підтверджується також поясненнями позивача, малолітнього ОСОБА_5 в судовому засіданні, актом обстеження умов проживання від 12 лютого 2026 року та висновком органу опіки та піклування, зокрема відображеною в ньому інформацією листа Вінницького МЦСС № 01-23/387 від 16 березня 2026 року, згідно якого ОСОБА_2 погодилась на проживання ОСОБА_5 з батьком, водночас виявивши бажання брати активну участь у житті сина, зокрема проводити з ним вихідні та канікулярний період (а. с. 74). 
Відповідно до приписів ч.1 ст. 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Виходячи із правового аналізу даної норми Закону, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи законних інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, яка звернулась до суду, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Таким чином, зверненню до суду із позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той із батьків, хто звернувся до суду із таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини, і з даного приводу між ними існує спір.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач не довів, що його права порушені, оспорені або не визнані відповідачем, оскільки доказів вчинення відповідачкою жодної із названих дій не надано; з 2023 року відповідач добровільно погодила місце проживання сина з його батьком та з того часу ні своїми діями, ні своєю поведінкою ОСОБА_2 не виявляла та не виявляє наміру чи бажання змінити місце проживання малолітнього сина, який проживає разом із батьком, що свідчить про її погодження з визначеним місцем проживання дитини разом із батьком у добровільному порядку.
Наведений висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 серпня 2025 року у справі № 202/15541/23.
Посилання позивача та його представника на бажання впорядкувати можливі майбутні спори щодо місця проживання малолітнього ОСОБА_5 носять характер припущень, оскільки таких спорів як на момент звернення до суду так і на час винесення рішення не існувало та не існує; доказів того, що відповідач чинила перешкоди щодо виїзду сина на відпочинок за кордон не надано, крім того, в разі спричинення таких перешкод, або іншого порушення прав позивача та/або дитини, в кожному окремому випадку законом встановлено належний спосіб їх захисту; доказів наміру позивача змінити місце реєстрації дитини та будь-яких, спричинених відповідачем, або іншою особою, перешкод у цьому також не надано. 
Також суд зазначає, що сам факт проживання дитини з батьком, а не з матір`ю, за погодженням усіма сторонами, не може бути підставою для звуження батьківських прав відповідачки, зокрема не може використовуватись для того, щоб позивач самостійно приймав рішення щодо дитини без погодження у встановлених законом випадках з відповідачем ( зокрема і зміна місця реєстрації проживання сина, його виїзд за кордон).
Враховуючи зазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визначення місця проживання дитини, не підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. 
Розмір відшкодованих судових витрат визначається пропорційно сумі задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки у задоволені позову в частині визначення місця проживання дитини було відмовлено, сплачений судовий збір за вказану позовну вимогу в сумі 1331, 20 грн , слід залишити за позивачем.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.
Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, яка судом була задоволена, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі, що був встановлений на день звернення з позовом до суду та становить 1331,20 грн.
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем було надано договір про надання правничої допомоги від 16 лютого 2026 року, копію фіскального чеку про оплату послуг адвоката в розмірі 10 000,00 грн, детальний опис робіт (наданих послуг) від 22 лютого 2026 року, ордер та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Оскільки, в позові було заявлено дві позовні вимоги, та враховуючи те, що в задоволенні однієї із них судом було відмовлено, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 грн в рахунок витрат на правничу допомогу, оскільки такий розмір витрат є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 лютого 2026 року до досягнення дитиною повноліття.
В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави (Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 (двадцять) копійок.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем або іншою особою до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивача: адвокат Поворознюк Борис Миколайович, адреса: вул. В`ячеслава Чорновола, 26, м. Хмільник Вінницької області.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області, адреса: вул. Столярчука, 10, м. Хмільник Вінницької області.

Суддя: