ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 р. 	Справа № 320/46162/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Фоміної Л.О.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2026, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 320/46162/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Державної установи «Північна виправна колонія № 90» , Державної установи "Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України"   
про визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Якимова Ольга Володимирівна, звернувся до суду з позовом до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, в якому просив:
- визнати протиправними дії посадових осіб Державної установи «Північна виправна колонія № 90» щодо надання неналежної медичної допомоги, що призвели до втрати здоров`я та отримання інвалідності третьої групи;
- стягнути з відповідача, Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України: 04050, м. Київ, вулиця Юрія Іллєнка, 81, ЄДРПОУ 43501242, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завдану моральну шкоду у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.
13.10.2025 позивачем було подано до суду уточнену позовну заяву до Державної установи «Північна виправна колонія № 90» (далі – ДУ «Північна виправна колонія (№ 90)», відповідач 1), в якій ОСОБА_1 просив:
- визнати протиправними дії посадових осіб Державної установи «Північна виправна колонія № 90» щодо надання неналежної медичної допомоги, що призвели до втрати здоров`я та отримання інвалідності третьої групи;
- стягнути з відповідача, установи «Північна виправна колонія № 90», код ЄДРПОУ 08564699, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завдану моральну шкоду у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у період з 23.11.2017 по 23.05.2022 він відбував покарання в Державній установі «Північна виправна колонія (№90)». 23.05.2022 позивача було звільнено від відбування покарання на підставі відбуття строку покарання. До виправної установи позивач перебував у задовільному стані здоров`я. При цьому, під час відбування покарання дії посадових осіб Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» щодо неналежного лікування позивача, які виразилися у ігноруванні його прохань про вчасне надання медичної допомоги, слугували причиною для набуття останнім хвороби, на підставі якої позивачу було встановлено 3 групу інвалідності. На переконання позивача, вчасне оперативне втручання знівелювало б стан, в якому позивача було оглянуто медико-експертною соціальною комісією та визначено 3 групу інвалідності через встановлений діагноз. Стан здоров`я позивача після встановлення інвалідності є таким, що значно ускладнює його життя. Позивач переживає сильний фізичний біль, стрес та інші переживання, які негативно впливають на його емоційний стан, що виразилися у порушенні сну, відсутності апетиту та призвели до втрати спокою, з`явилася тривожність та страх перед завтрашнім днем. Крім того, навіть при проходженні лікування мова про остаточне відновлення здоров`я позивача не йде. Відтак, позивач вважає, що має право на отримання компенсації у вигляді моральної шкоди.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 адміністративну справу № 320/46162/25 передано за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 залучено до участі у справі № 320/46162/25 в якості співвідповідача ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» (код ЄДРПОУ 41713679, адреса реєстрації: 04950, м. Київ, вул. Юрія, Іллєнка, 81, тел. 0444810515, електронна пошта: office@coz.kvs.gov.ua).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи "Північна виправна колонія № 90" (вул. Некрасова, буд. 234, м. Херсон, Херсонська область, 73032, код ЄДРПОУ 08564699), Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" (вул. Юрія Іллєнка, буд. 81, м. Київ, 04050, код ЄДРПОУ 41713679) про визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мали значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкового рішення, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року у справі № 320/46162/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Північна виправна колонія № 90", Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" про визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам та поклав у основу рішення обґрунтування відповідача, які жодним чином не підтверджені. Також ОСОБА_1 вказує, що судом залишено поза увагою його посилання на те, що саме дії відповідача перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з встановленням позивачу інвалідності, оскільки при належній правовій оцінці наданої ним медичної документації вбачається причинно-наслідковий зв`язок між діями представників установи, від яких залежало лікування апелянта, та наслідками, що настали – встановлення інвалідності ІІІ групи.
ДУ «Північна виправна колонія (№ 90)» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що з доводами апеляційної скарги не погоджується, вважає їх безпідставними, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 по справі № 320/46162/25 законним та обґрунтованим. Зазначає, що після перенесеного мікроінсульту, а в подальшому інсульту, керівництвом установи здійснювались дії щодо надання необхідної медичної допомоги позивачу та відбувалося переведення як до ДУ «Дарївська виправна колонія (№ 10)» та і до лікарні Воднікова у м. Херсоні. Також посилається на те, що надання медичної допомоги на території державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» здійснювалось виключно медичною частиною філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Херсонській області (код ЄДРПОУ 42378441), підпорядковується ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України», що окремою юридичною особою. Зауважує, що персоналом Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» здійснювались у повному обсязі всі заходи щодо доступу засудженого ОСОБА_1 до медичних послуг, однак факт та якість їх надання вже не залежали від установи, адже надавалися спеціальними окремими установами. Дії лікарів були спрямовані на мінімізацію наслідків хвороби, а персонал колонії завжди забезпечував допуск до належного лікування ув`язненого та своєчасного надання медичної допомоги. Також відповідач 1 зазначає, що позивачем не надано доказів наявності причинного зв`язку між погіршенням стану його здоров`я та умовами його медичного обслуговування, яке надавалося в установі, в якій утримувався позивач. Позивач обмежився лише загальними посиланнями на незаконність дій відповідачів та завдання йому моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні наявності його душевних страждання, ні наявність причинного зв`язку між протиправними діями відповідачів та завданням такої шкоди. З огляду на викладене, ДУ «Північна виправна колонія (№ 90)» просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 по справі № 320/46162/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Північна виправна колонія № 90», Державної установи "Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України" про визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди в повному обсязі, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 по справі № 320/46162/25 залишити без змін.
Державна установа «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі – ДУ «ЦОЗ ДКВС України», відповідач 2) також подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Посилається на те, що ДУ «Північна виправна колонія (№90)», а також приміщення філії ЦОЗ ДКВС України та її структурного підрозділу, а саме Медичної частини №90 та Дар`ївської багатопрофільної лікарні №10, де проходив лікування позивач, які розташовані в районі проведення активних воєнних (бойових) дій та перебували в тимчасовій окупації, зазнали значних руйнувань та розграбування. Таким чином, відсутність певних первинних документів у відповідача обумовлена викраденням / знищенням архівної документації за 2017-2022 роки. Зазначає, що медична допомога надавалася позивачу відповідно до ст. 49 Конституції України, яка гарантує кожному право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, а також ст.6 Основ законодавства України про охорону здоров`я. Також відповідач 2 вказує, що надані копії медичної документації свідчать про те, що персоналом Філії ЦОЗ ДКВС України в Херсонській області було забезпечено: постійний медикаментозний супровід; своєчасну госпіталізацію при критичному стані; оформлення документів для МСЕК згідно із законодавством. У зв`язку із зазначеним просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 у справі № 320/46162/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» та ЦОЗ ДКВС України про визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди залишити без задоволення, рішення Полтавського окружного адміністративного суду м. Полтава від 08.04.2026 у справі № 320/46162/25 залишити без змін.
На підставі положень частини 1 статті 308, пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено такі обставини справи.
Відповідно до вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 04.05.2020 у справі № 766/857/18 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі з його відбуванням у кримінально-виконавчій установі закритого типу. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання призначене вироком Новотроїцьким районним судом Херсонської області від 19.10.2017 року та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу. Початок строку відбування покарання ОСОБА_1 постановлено обчислювати з часу його затримання, тобто з 23.11.2017 року. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року зараховано ОСОБА_1 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23.11.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Надалі, Херсонською місцевою прокуратурою Херсонської області була подана апеляційна скарга на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 04.05.2020 в частині застосування до ОСОБА_1 ч. 5 ст. 72 КК України.
За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора вироком Херсонського апеляційного суду Херсонської області від 11.08.2020 у справі №766/857/18 апеляційну скаргу задоволено; вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 04.05.2020 щодо ОСОБА_1 в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання скасовано та ухвалено новий вирок, відповідно до якого, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №2046-УПІ від 18.05.2017 зараховано ОСОБА_1 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23.11.2017 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; у решті цей вирок суду першої інстанції щодо нього залишено без зміни.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбував покарання у Державній установі «Північна виправна колонія № 90» у місті Херсон.
Згідно з довідкою про звільнення серії ХЕР № 11975 Частина «Б», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбував покарання в Державній установі «Північна виправна колонія (№90)» на підставі вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 04.05.2020 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст.. 71 (вир. 19.10.2017) КК України до 4 років 06 місяців позбавлення волі з 23.11.2017 по 23.05.2022, звідки звільнений 23.05.2022 на підставі відбуття строку покарання. 
Вказана довідка датована 23.05.2022, підписана та засвідчена печаткою установи. 
12.08.2024 та 19.06.2025 позивач звернувся із заявами відповідно до Херсонського обласного центру медико-соціальної експертизи та КНП «Херсонська обласна клінічна лікарня» Херсонської області, в яких просив направити на його адресу медичну документацію щодо встановлення йому 3 групи інвалідності, а також надати йому копію медико-експертної справи на ім`я ОСОБА_1 
30.06.2025 Комунальним некомерційним підприємством «Херсонська обласна клінічна лікарня» Херсонської обласної ради позивачу було направлено копію медико-експертної справи на 15 аркушах, а також повідомлено останнього про те, що відповідно до медико-експертної справи № 19 ОСОБА_1 дійсно вперше проходив огляд у Херсонській міській МСЕК № 2 25.01.2021 (в умовах ПВК №90 з діагнозом: І 69.3 (наслідки інфаркту мозку), за результатами якого йому встановлено 3 групу інвалідності від загального захворювання терміном на один рік. 
Зі змісту довідки за особовою справою засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , початок строку відбування покарання - 23.11.2017, кінець - 23.05.2022; прибув 19.11.2020 до Дар`ївської багатопрофільної лікарні № 10 з державної установи «Північна виправна колонія (№90)». 
За змістом акту № 70/6 від 25.01.2021 засуджений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пройшов експертний огляд та був обґрунтовано направлений на МСЕК.
Направлення на медико-соціальну експертну комісію (МСЕК), видане 11.01.2021, найменування закладу охорони здоров`я, який направив хворого: Дар`ївська багатопрофільна лікарня № 10, під наглядом лікувально-профілактичного закладу з 19.11.2020. З 19.11.2020 по цей час (дата видачі направлення): Гіпертрофічна хвороба ІІІ стадії, ступінь 3, наслідки гострого порушення мозкового кровообігу (16.07.2020 р.) за ішемічним типом в басейні правої середньої артерії з елементами легкої моторної дизартрії, вираженими спастичним парезом лівої руки, помірним спастичним парезом лівої ноги. Помірне порушення функції ходи. Значне порушення функції лівої руки Дісциркуляторна енцефалопатія ІІІ ступеню. ЗЗТБ. 
Згідно з додатком до форми № 088/о Невропатолог для МСЕК (04.07.22): діагноз: гіпертрофічна хвороба ІІІ ст., ризик 4. Дісциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст. Наслідки ішемічного інсульту (2020) у БПСМА з різко вираженим парезом лівої руки в дистальному відділі, вираженим парезом лівої ноги в дистальному відділі, зниження критико-мнестичних функції середнього ступеню, вести було-атактичний синдром середнього ступеню, мовними порушеннями по типу дизартрії \ легкого ступеню, антено-невротичний синдром середнього ступеню. 
Складено План реабілітації ОСОБА_1 . 
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 552517, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено 3 групу інвалідності по причині загального захворювання. Довідка видана в м. Херсон, міською МСЕК. 
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 04.01.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю.
Позивач, вважаючи, що його неналежне лікування Державною установою «Північна виправна колонія (№ 90)», яке виразилося у ігноруванні його прохань про вчасне надання медичної допомоги, що слугували причиною для набуття останнім хвороби, на підставі якої позивачу було встановлено 3 групу інвалідності, звернувся до суду з цим позовом про визнання дій державної установи протиправними та стягнення на його користь моральної шкоди.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у спірному випадку надання медичної допомоги на території державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» здійснювалось виключно медичною частиною філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в Херсонській області» (код ЄДРПОУ 42378441), що підпорядковується ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України», яка є окремою юридичною особою. Фактичне знаходження на території Державної установи «Північна виправна колонія №90» установи філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» підтверджується договором оренди нерухомого майна № 1651-065/ Г- 200 від 12.04.2021. З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що персоналом Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» здійснювались у повному обсязі всі заходи щодо доступу засудженого ОСОБА_1 до медичних послуг, однак факт та якість їх надання вже не залежали від установи, адже надавалися спеціальними окремими установами. Суд першої інстанції зазначив, що надані копії медичної документації свідчать про те, що персоналом Філії ЦОЗ ДКВС України в Херсонській області було забезпечено постійний медикаментозний супровід, своєчасну госпіталізацію при критичному стані, оформлення документів для МСЕК згідно із законодавством, отже відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині, що стосується визнання протиправними дій посадових осіб Державної установи «Північна виправна колонія № 90» щодо надання неналежної медичної допомоги, що призвело до втрати здоров`я та отримання інвалідності 3 групи. 
В частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів наявності причинного зв`язку між погіршенням стану його здоров`я та умовами його медичного обслуговування, яке надавалося в установі, в якій утримувався позивач. Позивач обмежився лише загальними посиланнями на незаконність дій відповідачів та завдання йому моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні наявності його душевних страждання, ні наявність причинного зв`язку між протиправними діями відповідачів та завданням такої шкоди. З огляду на викладене, враховуючи відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.
Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 3 статті 63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.
Відповідно до частини 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
За змістом частин 1, 2 статті 7 КВК України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.
Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.
Згідно з абзацом шостим статті 8 КВК України засуджені мають право на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Основами законодавства України про охорону здоров`я, за винятком обмежень, передбачених законом. Охорона здоров`я забезпечується системою медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних заходів, а також поєднанням безоплатних і платних форм медичної допомоги. Засудженому гарантується право на вільний вибір і допуск лікаря для отримання медичної допомоги, у тому числі за власні кошти. Засуджені, які мають розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів чи інших одурманюючих засобів, можуть за їх письмовою згодою пройти курс лікування від зазначених захворювань.
Відповідно до частини 2 статті 11 КВК України установами виконання покарань є: кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи (далі - виховні колонії), слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом.
За змістом частини 1, 2, 4 статті 116 КВК України у місцях позбавлення волі організовуються необхідні лікувально-профілактичні заклади, а для лікування засуджених, які хворіють на активну форму туберкульозу, - заклади на правах лікувальних. Для спостереження та лікування хворих на інфекційні захворювання в медичних частинах колоній створюються інфекційні ізолятори.
Лікувально-профілактична і санітарно-протиепідемічна робота в місцях позбавлення волі організовується і проводиться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Адміністрація колоній зобов`язана виконувати необхідні медичні вимоги, що забезпечують охорону здоров`я засуджених. Засуджені до позбавлення волі зобов`язані виконувати правила особистої і загальної гігієни, вимоги санітарії.
Порядок надання особам, які позбавлені волі, медичної допомоги, організації і проведення санітарного нагляду, використання лікувально-профілактичних і санітарно-профілактичних установ охорони здоров`я і залучення з цією метою їхнього медичного персоналу визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Пунктом 15 частини 1 статті 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачено, що посадові та службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, зобов`язані створювати належні умови для тримання засуджених і осіб, узятих під варту, їх комунально-побутового і медико-санітарного забезпечення.
Спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 № 1348/5/572, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767, затверджено Порядок організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі (далі - Порядок).
За змістом пункту 1 Порядку він визначає основні засади організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі та механізм взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - заклади охорони здоров`я ДКВС) із іншими закладами охорони здоров`я, які не належать до сфери управління Міністерства юстиції України (далі - інші заклади охорони здоров`я), міжрегіональними територіальними органами Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань, установами виконання покарань (далі - УВП), слідчими ізоляторами з питань надання медичної допомоги засудженим.
Відповідно до пункту 2 Порядку заклади охорони здоров`я ДКВС - Державна установа «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі - ЦОЗ ДКВС) та її відокремлені структурні підрозділи (далі - філії), до складу яких входять спеціалізована туберкульозна лікарня, спеціалізована дерматовенерологічна лікарня, спеціалізована психіатрична лікарня, багатопрофільні лікарні, багатопрофільна лікарня для засуджених, які потребують постійного медичного нагляду та реабілітації (далі - лікарняні заклади ДКВС), амбулаторно-поліклінічні заклади (амбулаторія, амбулаторно-профілактичні відділення, медична частина, фельдшерський пункт), аптечні заклади.
За змістом пункту 3 Порядку медичне обслуговування (амбулаторне, стаціонарне лікування, реабілітація), контроль та аналіз стану здоров`я засуджених організовуються і проводяться медичними працівниками відповідно до законодавства про охорону здоров`я, системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів в порядку, передбаченому законодавством.
Відповідно до Положення про Державну установу «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого Міністерством юстиції України від 12.08.2020 № 2724/5, зазначено, що ЦОЗ ДКВС України, є бюджетною неприбутковим закладом з охорони здоров`я, що проводить господарську діяльність з медичної практики та створений для забезпечення завдань Державної кримінально-виконавчої служби України із надання якісних медичних послуг засудженим, особам узятим під варту тощо.
Одними із ключових завдань ЦОЗ ДКВС України є здійснення відповідно до законодавства та в межах компетенції заходів щодо організації медичного забезпечення та контролю за станом здоров`я засуджених осіб, профілактики та зниження захворюваності серед засуджених, осіб узятих під варту; зменшення первинного виходу на інвалідність та смертності; організація та контроль за виконанням заходів з надання медичної допомоги, що здійснюється філіями.
До функцій ЦОЗ ДКВС України також належить організація надання екстреної, первинної, вторинної (спеціалізованої), паліативної медичної допомоги та медичної реабілітації засудженим, узятим під варту.
Отже, норми чинного законодавства України визначають обов`язок адміністрації колонії забезпечувати охорону здоров`я засуджених. При цьому на установи виконання покарань покладаються зобов`язання в частині забезпечення доступу засуджених до медичної допомоги, зокрема, розміщення відповідних медичних частин.
Водночас, обов`язки з безпосереднього надання медичної допомоги покладені на заклади охорони здоров`я ДКВС - Державну установу «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі - ЦОЗ ДКВС) та її відокремлені структурні підрозділи (далі - філії). 
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам та поклав у основу рішення обґрунтування відповідача, які жодним чином не підтверджені. Також ОСОБА_1 вказує, що судом залишено поза увагою його посилання на те, що саме дії відповідача перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з встановленням позивачу інвалідності, оскільки при належній правовій оцінці наданої ним медичної документації вбачається причинно-наслідковий зв`язок між діями представників установи, від яких залежало лікування апелянта, та наслідками, що настали – встановлення інвалідності ІІІ групи.
Колегія суддів вважає такі доводи апеляційної скарги необґрунтованими з огляду на таке.
З матеріалів справи встановлено, що позивач відбував покарання в ДУ «Північна колонія (№ 90)» у період з 23.11.2017 по 23.05.2022 та перебував під наглядом лікарів медичної частини № 90 філії ДУ «ЦОЗ ДКВС України в Херсонській області» з діагнозом: Гіпертонічна хвороба ІІ ст, ступінь 3, Залишкові зміни перенесеного туберкульозу легень.
Тобто, в цьому випадку надання медичної допомоги на території Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» забезпечувалось медичною частиною філії ДУ «ЦОЗ ДКВС України в Херсонській області» (код ЄДРПОУ 42378441), що підпорядковується ДУ «ЦОЗ ДКВС України», яка є окремою юридичною особою.
Фактичне знаходження на території Державної установи ЦПівнічна виправна колонія (№ 90)» установи філії ДУ «ЦОЗ ДКВС України в Херсонській області» підтверджується договором оренди нерухомого майна № 1651-065/ Г- 200 від 12.04.2021.
Щодо безпосереднього надання позивачу медичної допомоги колегія суддів зазначає, що з приводу гіпертонічної хвороби позивач отримував підтримуючу амбулаторну допомогу у вигляді гіпотензивних препаратів: еналапріл, атенол та сечогінних препаратів, а також в період 10.07.2019 по 10.08.2019 проходив планове стаціонарне обстеження та лікування в Лікарні при ДВК №10 філії Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, за результатами лікування виписаний в задовільному стані під диспансерний нагляд лікарів медичної частини.
Відповідно до копії виписки № 04998 із медичної карти стаціонарного хворого Міського інсультного центру КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» в період з 16.07.2020 по 17.07.2020 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: Ішемічний інсульт в БПСМА (16.07.2020) з лівобічним геміпарезом грубим в руці, легким в лівій нозі, помірним астенічним симптомом на тлі гіпертонічної хвороби ІІІ ступеня, 3 стадія, ризик ІV, Дисцеркуляторна енцефалопатія ІІІ ступеня.
За результатами лікування позивач був виписаний під нагляд сімейного лікаря медичної частини ДУ «Північна виправна колонія (№ 90)» з рекомендаціями по продовженню амбулаторного медикаментозного лікування, а також з рекомендаціями для позивача по профілактиці розвитку повторного інсульту.
Також відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 272 у період з 19.11.2020 по (без зазначення точної дати) (по цей час) 01.2021 позивач перебував на плановому стаціонарному обстежені та лікуванні в Дар`ївській багатопрофільній лікарні при ДВК № 10 філії «ЦОЗ ДКВС України в Херсонській області».
За період стаціонарного лікування був всебічно обстежений, консультований лікарями вузьких спеціальностей, а також 11.01.2021 проведено засідання лікарсько-консультативної комісії (далі – ЛКК). Згідно з Висновком № 3 вказано підготувати документи на медико-соціальну лікарську комісію (далі – МСЕК) у зв`язку з ознаками інвалідності ОСОБА_1 .
За результатами лікування позивач був виписаний під диспансерний нагляд лікаря МЧ № 90 з рекомендаціями курсового стаціонарного лікування кожні 6 місяців, амбулаторний регулярний прийом еналапрілу під контролем артеріального тиску.
Також Дар`ївською багатопрофільною лікарнею при ДВК № 10 філії «ЦОЗ ДКВС України в Херсонській області» цього ж дня, тобто 11.01.2021, було підготовлено ф. № 088/о Направлення на МСЕК.
Відтак, вищевикладене свідчить про те, що саме лікарями філії «ЦОЗ ДКВС України в Херсонській області» 11.01.2021 було ініційовано засідання ЛКК та підготовлено направлення на МСЕК (ф. № 088/о) для встановлення групи інвалідності позивача.
З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що ДУ «Північна колонія (№ 90)» забезпечила позивачу доступ до медичної допомоги, що підтверджується, зокрема, перебуванням ОСОБА_1 під наглядом лікаря медичної частини, переведення позивача для проходження обстеження та лікування в Дар`ївській багатопрофільній лікарні при ДВК № 10 та Міському інсультному центрі КНП «Херсонська міська лікарня ім. Є.Є. Карабелеша».
Натомість персонал філії «ЦОЗ ДКВС України в Херсонській області», який безпосередньо надавав медичну допомогу, забезпечував медикаментозний супровід позивача, своєчасну госпіталізацію при критичному стані, оформлення документів для МСЕК згідно із законодавством. 
При цьому колегія суддів зауважує, що на переконання апелянта вчасне оперативне втручання знівелювало б його стану, в якому його було оглянуто МСЕК та визначено групу інвалідності через встановлений діагноз.
Водночас в жодному із медичних документів, які містяться в матеріалах справи, не вказано про необхідність проведення позивачу будь-яких оперативних втручань і що такі оперативні втручання знівелювали б стан, внаслідок якого йому була встановлена група інвалідності, тобто відповідні доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.
З огляду на зазначене колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині, що стосується визнання протиправними дій посадових осіб Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» щодо надання неналежної медичної допомоги, що призвело до втрати здоров`я та отримання інвалідності 3 групи.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає таке.
За змістом частин 1, 2 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
За правилами частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пунктом 6 частини 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були неодноразово сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, в цій постанові Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження це емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
При цьому, відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів, які саме дії відповідача призвели до погіршення стану здоров`я позивача та щодо наявності причинного зв`язку між діями державної установи та встановленням позивачеві групи інвалідності. У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги наведених вище висновків суду не спростовують.
Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а отже апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки судом було правильно встановлено всі обставини справи, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року по справі № 320/46162/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.О. Фоміна 	
Судді	   	В.Б. Русанова   А.О. Бегунц