П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/9920/25	
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
30.12.2025 року;
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.
П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді – Єщенка О.В.
суддів – Градовського Ю.М.
– Казанчук Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з дати призначення пенсії за віком, а саме з 25.07.2022, перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням заробітної плати (доходу) за періоди трудової діяльності з червня 2004 року по вересень 2006 року, з вересня 2010 року по грудень 2010 року, з вересня 2013 року по січень 2014 року та здійснити виплату перерахованої пенсії.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває на обліку в ГУПФУ та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При розрахунку пенсії ГУПФУ не враховує заробіток за період роботи з червня 2004 року по вересень 2006 року, з вересня 2010 року по грудень 2010 року, з вересня 2013 року по січень 2014 року.
Оспорюючи правомірність та обґрунтованість дій ГУПФУ, позивач зазначає, що зарахування цього періоду робіт та заробітку гарантоване чинними нормами законодавства з питань пенсійного забезпечення. Поряд з тим, позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із несплатою страхувальником страхових внесків.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з дати призначення Позивачу пенсії за віком, а саме: з 25.07.2022 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 , пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із врахуванням заробітної плати (доходу) за періоди трудової діяльності з червня 2004 року по вересень 2006 року, з вересня 2010 року по грудень 2010 року, з вересня 2013 року по січень 2014 року та здійснити виплату перерахованої пенсії.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 968,96 гривень.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як пенсіонер, не може нести тягар відповідальності у вигляді позбавлення права на збільшення розміру пенсії, оскільки відомості щодо періодів його роботи та заробітної плати, що зазначені в трудовій книжці та у відповідній довідці, підлягають врахуванню.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норма матеріального права та порушення норм процесуального права, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року до 1 липня 2000 року, враховується для обчислення пенсії на підставі даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку. У спірному випадку, для обчислення заробітної плати для визначення розміру пенсії за вищезазначеними періодами роботи врахуванню підлягають суми в нульовому значенні у зв`язку з відсутністю даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату внесків. Також, позивач не звертався в ГУПФУ із заявою про перерахунок пенсії за формою, встановленою Порядком №22-1, і відповідно рішення органом Пенсійного фонду про здійснення перерахунку пенсії або відмову у здійсненні перерахунку пенсії не приймалось.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судового рішення.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 з 2022 року перебуває на обліку в ГУПФУ та одержує пенсію за віком, призначену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Судовим рішенням, яке набрало законної сили в адміністративній справі №400/8970/23, зобов`язано ГУПФУ зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з червня 2004 року по вересень 2006 року, з вересня 2010 року по грудень 2010 року, з вересня 2013 року по січень 2014 року та здійснити перерахунок призначеної пенсії з 25.07.2022 року з урахуванням вказаного страхового стажу. 
Також, у листі від 13.06.2025 за №8812-7763/Т-02/8-1400/25 ГУПФУ повідомило позивачеві про проведення перерахунку пенсії за віком з 25.07.2022 року, зарахування до трудового стажу періоди роботи з червня 2004 року по вересень 2006 року, з вересня 2010 року по грудень 2010 року, з вересня 2013 року по січень 2014 року. Поряд з тим, ГУПФУ не врахувало суми (дохід) згідно з даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку із відсутністю сплати внесків за вищевказані періоди.
У серпні 2025 року позивач звертався в ГУПФУ з питання зарахування заробітку (доходу) за періоди роботи з червня 2004 року по вересень 2006 року, з вересня 2010 року по грудень 2010 року, з вересня 2013 року по січень 2014 року, однак, без наведення відповідних правових підстав ГУПФУ вимоги позивача залишило без задоволення.
Не погоджуючись із діями ГУПФУ, посилаючись на їх необґрунтованість та неправомірність, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 зазначеного Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 27 Закону №1058-IV передбачено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп ? Кс, де: П – розмір пенсії, у гривнях; Зп – заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс – коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Згідно частини 1 статті 25 Закону №1058-IV коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См х Вс) / (100 % х 12), де: Кс – коефіцієнт страхового стажу; См – сума місяців страхового стажу; Вс – визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.
Відповідно до частини 5 статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року – за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Поряд з цим, відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із статтею 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.
Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 12 вересня 2019 року у справі № 489/2283/16-а.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до вимог статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко 

Судді: Ю.М. Градовський

Г.П. Казанчук