Справа № 740/2365/26
Провадження № 2-а/740/27/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2026 року        м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі
головуючого судді Шевченко І. М.,
за участі секретаря судового засідання Хомінець Т. В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , поданим представником – адвокатом Луєнком Юрієм Васильовичем, до ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
установив:
У травні 2026 року представник позивача – адвокат Луєнко Ю. В. звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 7088887, винесену 26 квітня 2026 року інспектором 2-го взводу 3-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції – Довгун А. Д., якою притягнуто до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, і накладено на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн, та закрити провадження у справі, а також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача всі понесені ним судові витрати.
Позов мотивовано тим, що 26.04.2026 інспектором Довгун А. Д. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 7088887, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за начебто скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. З мотивувальної частини вказаної постанови вбачається, що вона винесена у зв`язку з тим, що позивач 26.04.2026 о 08:38:32 у с. Лемеші, дорога АД М01 Київ Чернігів – Нові Яриловичі, 89 км, керував транспортним засобом в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.49 на білому фоні та рухався зі швидкістю 97 км/год., чим перевищив встановлені обмеження швидкості руху більше, ніж на 20 км/год. Швидкість руху вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху приладом TruCam II LTI 20/20 TC008364, чим порушив п. 12.4 ПДР України – порушення швидкісного режиму в населених пунктах. Позивач вважає, що вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню судом із закриттям справи про адміністративне правопорушення. Позивач дійсно керував 26.04.2026 о 08:38:32 власним автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у с. Лемеші, дорога АД М01 Київ – Чернігів – Нові Яриловичі, та був зупинений патрульними поліцейськими. Як на причину зупинки поліцейська, яка зупинила, вказала на те, що позивач нібито перевищив більше, ніж на 20 км/год. допустиму в населеному пункті швидкість та повідомила, що позивач рухався зі швидкістю 97 км/год. Позивач категорично з цим не погодився, оскільки він рухався на рівні з іншими транспортними засобами, що рухалися з ним у попутному напрямку, не перевищував допустиму швидкість більше, ніж на 20 км/год. і, тим більше, не рухався зі швидкістю 97 км/год. Як на доказ своєї позиції ОСОБА_2 показала позивачеві запис на приладі TruCam ІІ LTI 20/20, на якому зафіксовано автомобіль позивача, який начебто рухається зі швидкістю 97 км/год. Оскільки позивач був впевнений, що з такою швидкістю він не рухався, він поставив під сумнів правильність вимірювання та показів цього приладу та попросив у відповідача надати йому свідоцтво про його повірку як законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки, видане ДП «Укрметртестстандарт». Коли ОСОБА_2 пред`явила позивачеві на його вимогу свідоцтво про повірку, позивач звернув увагу, що, по-перше, номер приладу, зазначений на приладі TruCam ІІ LTI 20/20, яким вимірювалася швидкість руху його транспортного засобу, та номер приладу, який вказаний у свідоцтві про повірку, не співпадають, а, по-друге, позивачеві було пред`явлено не оригінал, а не дуже гарної якості кольорову копію такого свідоцтва. У зв`язку з цим позивач попросив дозволу сфотографувати пред`явлені йому як докази прилад TruCam ІІ LTI 20/20 (його номерну частину та пломбування) і свідоцтво про його повірку. Поліцейська відмовила в такому клопотанні позивача, зазначивши, що він не має права це робити. Такими своїми діями ОСОБА_2 унеможливила позивачеві належним чином вивчити пред`явлені йому докази на предмет їх достовірності, правильності і повноти, тобто, належності та допустимості. Після цього поліцейська винесла оскаржувану постанову серії ЕНА № 7088887 від 26.04.2026, якою притягнула позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Тому позивач змушений звернутися з указаним позовом до суду для винесення справедливого рішення у справі.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 травня 2026 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача Департаменту патрульної поліції – Ніколаєць О. В. просила відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 7088887 від 26.04.2026 залишити без змін. Відзив мотивовано тим, що 26.04.2026 року 08 год. 38 хв. в с. Лемеші, а/д М-01 Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, 89 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 , у населеному пункті с. Лемеші, позначеному д.з. 5.49 на білому фоні, рухався зі швидкістю 97 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше ніж на 20 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР. Швидкість руху транспортного засобу було зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam ІІ LTI 20/20 (серійний номер TC008364). Вимірювання швидкості руху транспортного засобу під керуванням позивача здійснювалося в с. Лемеші, 89 км, Чернігівської області, позначеному дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту», в якому діють вимоги Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Згідно з п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Позивач рухався зі швидкістю 97 км/год, що є перевищенням дозволеної швидкості руху в населених пунктах згідно ПДР на 47 км/год . Таким чином, ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, виявивши порушення Правил дорожнього руху, поліцейський вжив заходів, щодо притягнення винної особи до адміністративної відповідальності та, як наслідок, у результаті розгляду справи виніс відносно ОСОБА_1 постанову серії ЕНА №7088887 від 26.04.2026 року за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, з накладенням штрафу в розмірі 340,00 грн.
Щодо правомірності використання приладу TruCam, то лазерний вимірювач швидкості TruCAM здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості , розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. Під час вимірювання швидкості руху поліцейський виконує наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу (на відео видно, як червона позначка фіксується на автомобілі позивача з відстані 463,7 м, тобто вимірює швидкість саме даного автомобіля). Прилад починає вимірювання швидкості і здійснює запис відео, до моменту фіксації номерного знаку автомобіля (фото та відео додаються). TruCAM – це не радіолокаційний, а лазерний вимірювач, що дозволяє уникнути будь-яких неточностей під час його застосування та здійснити вимірювання швидкості конкретного автомобіля, навіть у щільному потоці транспортних засобів. Прилад TruCAM автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, відмітка про що міститься у верхній частині фотографії з приладу, де зазначено, що правопорушення вчинено за адресою: а/д М-01 (Київ-Чернігів Н.Яриловичі), с. Лемеші, 89 км. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму AES, визначений п. 5.2 ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015, підтверджено експертним висновком, виданим Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України № 04/05/02-1179/ВС1 від 15.12.2023 року.
На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань було затверджено тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM II», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером UA.TR.001. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/35133 (копія додається), виданого ДП «Укрметртестстандарт» 04.11.2025 року та чинного до 04.11.2026 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM ІІ № ТС008364 є придатним до застосування. Також настановою з експлуатації TruCAM ІІ: «Вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному або автоматичному режимах, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Однак слід наголосити, що у даному конкретному випадку, порушення позивачем ПДР України зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCAM саме в ручному режимі, а не в автоматичному, а тому вимоги ч. 2 ст. 40 Закону № 580-VIII не розповсюджуються на спірні відносини. За змістом свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/35133 приладу LTI 20/20 TruCAM ІІ № ТС008364, прилад відповідає вимогам технічної документації, діапазон виміру швидкості становить від 2 км/год до 320 км/год, а максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах становить +/- 2 км/год в діапазоні від 2 до 200 км/год. Ця похибка визначена експертами відповідно до законодавчо встановлених регламентів та методик повірки. Позивач перевищив швидкість на 47 км/год, а такий показник значно перевищує максимально можливу похибку. 
Як убачається з відеозапису з приладу TruCam ІІ LTI 20/20 (серійний номер ТС008364), автомобіль Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 97 км/год, що є перевищенням дозволеної швидкості руху в населених пунктах згідно ПДР. На відео видно, як червона позначка фіксується на автомобілі позивача на відстані 463,7 м, тобто вимірює швидкість саме даного автомобіля, що підтверджує факт вчинення правопорушення. Таким чином, наявні відеоматеріали в повному обсязі підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху, що стало достатньою і належною підставою для винесення постанови серії ЕНА № 7088887 від 26.04.2026 та притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП. На вимогу позивача йому було пред`явлено чинне свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22 01/35133 на прилад TruCАМ ІІ LTI 20/20 (серійний номер ТС008364). Позивачем по справі до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Незгода позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, з подальшим звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності. Таким чином, враховуючи всі наявні матеріали справи та докази вчинення адміністративного правопорушення, всі зауваження позивача як підстави для скасування оскаржуваної постанови не знаходять свого підтвердження, носять суто суб`єктивний характер та свідчать лише про намагання уникнути адміністративної відповідальності.
Згідно із ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.
Судом установлено, що 26.04.2026 року інспектором 2-го взводу 3-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції – Довгун А. Д. прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 7088887, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. 
Згідно з указаною постановою 26.04.2026 о 08:38:32 в с. Лемеші, дорога АД М01 Київ Чернігів – Нові Яриловичі, 89 км, ОСОБА_1 керував транспортним засобом у населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.49 на білому фоні, та рухався зі швидкістю 97 км/год., чим перевищив встановлені обмеження швидкості руху більше, ніж на 20 км/год. Швидкість руху вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху приладом TruCam II LTI 20/20 TC008364, чим порушив п. 12.4 ПДР України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах. 
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Тобто ч. 2 ст. 77 КАСУ встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.
Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, в цьому публічно-правовому спорі саме на відповідача покладено обов`язок доведення правомірності свого рішення. 
Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються ПДР. 
Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).
Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема, населений пункт – це забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.49, 5.50, 5.51, 5.52.
Водночас п. 12.4 ПДР передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частини перша, друга і четверта статті 126 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Разом з цим ч. 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.
Частиною 3 ст. 283 КУпАП установлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно зі ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Установлено, і не заперечується сторонами, що вимірювання швидкості руху автомобіля позивача відбувалося за допомогою приладу TruCam, який поліцейський тримав у руках.
До відзиву на позов додано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 04 листопада 2026 року № 22-01/35133, а саме лазерного LTI 20/20 TruCAM ІІ № ТС008364, експерті висновки щодо об`єкта дослідження – указаного лазерного LTI 20/20 TruCAM ІІ № ТС008364, сертифікат відповідності і сертифікат перевірки типу щодо вимірювального приладу – LTI 20/20 TruCAM ІІ, а також відеозапис з місця події на сд-диску і роздруківку фіксації з фото транспортного засобу, яким керував позивач, із вказівкою на координати (геолокацію), та зазначенням швидкості.
Так, лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCam здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15м до 1200м.
З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.
Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.
При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.
Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.
Правильність реалізації у приладі LTI 20/20 TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.
Тому достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.
Лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCam ІІ № ТС008364 отримав свідоцтво про повірку, видане Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ»), чинне до 04.11.2026, тобто станом на час виникнення спірних правовідносин був придатним для застосування.
Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для LTI 20/20 TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становить 1 рік.
Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 08.02.2016 №193.
Вимірювач LTI 20/20 TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач LTI 20/20 TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі. Алгоритм обробки вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювання швидкості руху ТЗ в межах максимально допустимої похибки, як в ручному та автоматичному режимах: + 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; + 1 % в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.
Ураховуючи викладене, лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCam зареєстрований в державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад LTI 20/20 TruCam із серійним номером 008364 пройшов випробування відповідності, сертифікат якого був чинний станом на дату прийняття оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Дослідивши надані представником відповідача фотознімки, зроблені поліцейським за допомогою приладу «TruCAM» LTI 20/20, яким безпосередньо і здійснюється вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, суд вважає, що ці фотознімки є належними і допустимими доказами, які повністю підтверджують факт вчинення позивачем указаного адміністративного правопорушення, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Отже, факт керування позивачем транспортним засобом із перевищенням встановленого обмеження швидкості руху підтверджується відеозаписом з приладу TruCam II LTI 20/20 серійний ТС008364, наданим представником відповідача до відзиву на позовну заяву та наявними у матеріалах справи документами, а доводи позивача є безпідставними.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята з дотриманням вимог КУпАП, права позивача не були порушені, тому відсутні підстави для задоволення позову.
Крім цього, слід зазначити таке.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України відповідач – це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Згідно з положеннями ст. 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. 
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності. Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 року № 742/2298/17. Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідачем у справах з приводу оскарження постанов інспектора патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності, які розглядаються судом в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, є саме орган Національної поліції - суб`єкт владних повноважень, а не підрозділ Національної поліції або ж особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення. Правову позицію з цього питання висловлено Верховним Судом у постанові від 26 грудня 2019 року в справі № 724/716/16-а (провадження № К/9901/12750/18). 
З урахуванням вищевказаного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_2 (інспектора), яка є неналежним відповідачем за вказаними вимогами, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.
Понесені позивачем судові витрати згідно зі ст. 139 КАСУ слід покласти на позивача.
Керуючись ст. 5, 77, 139, 243, 244, 245, 286 КАСУ, суд
ухвалив:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , поданого представником – адвокатом Луєнком Юрієм Васильовичем, до ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко