ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
08.07.2026 | Справа № 910/1761/26

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,
при секретарі судового засідання Самошиній І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
За позовом Приватного акціонерного товариства "ПОЗНЯКИ-ЖИЛ-БУД"
вул. А. Ахматової, буд. 3, м. Київ, 02068; ЄДРПОУ 24089818
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕКОР СОЛЮШИНС"
вул. Миколи Василенка, буд. 7-А, м. Київ, 03124; ЄДРПОУ 44953723
про стягнення 160 440,00 грн.,
За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство "ПОЗНЯКИ-ЖИЛ-БУД" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕКОР СОЛЮШИНС" про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 160440,00 грн. за п. 4.3 Договору будівельного підряду №10/6/25-Б від 10.06.2025.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2026 справу №910/1761/26 передано на розгляд судді Лиськову М.О.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/1761/26, її розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
27.03.2026 від відповідача надійшов відзив на позов, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує.
27.03.2026 відповідачем подано до суду клопотання про розгляд справи №910/1761/26 з призначенням судового засідання та повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2026 вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.04.2026.
Протокольною ухвалою суду від 20.05.2026 судом ухвалено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.06.2026.
В розгляді справи по суті 17.06.2026 судом оголошено перерву до 08.07.2026.
У судовому засіданні 08.07.2026 судом здійснювалось з`ясування обставин справи та дослідження доказів, після чого суд перейшов до судових дебатів, в яких представники позивача та відповідача виступили з промовами (заключним словом). Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову.
У судовому засіданні 08.07.2026 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників учасників справи, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Між Приватним акціонерним товариством «ПОЗНЯКИ-ЖИЛ-БУД» (Замовник) і Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕКОР СОЛЮШИНС» (Підрядник) було укладено договір будівельного підряду № 10/6/25-Б від 10.06.2025 (далі - Договір, копія додається). 
Підпунктом 1.1.12. Договору, визначено, що Об`єктом Замовника є нежитлове приміщення № 195/1, вул. Іоанна Павла II, буд. 12 в Печерському районі м. Києва.
Підпунктом 1.1.13. Договору визначено, що Робочий проект - це робоча документація, розроблена Підрядником і затверджена Замовником, в частинах і обсягах, необхідних для виконання Робіт згідно умов Договору. 
Згідно п.п. 1.1.15., 2.1. Договору Підрядник зобов`язаний був виконати на Об`єкті Замовника наступні Роботи: розробка Робочого проекту, виготовлення і монтаж рельєфу (розміри 25 м. х 2 м.; 50 м.кв.; вага 1 м.кв. - 5-6 кг.; товщина: 4-5 см. в тонких місцях (фон); 8-10 см. в виступаючих місцях (фігури); матеріал негорючий; фінішне покриття - імітація пісковику). 
В п. 3.1. Договору сторонами узгоджено, що Роботи виконуються в три етапи: 
3.1.1. Етап 1: Виготовлення Робочого проекту - три календарних дні від дати оплати в розмірі відповідно до п. 4.3. Договору. Виготовлення одного фрагменту рельєфу - 15 календарних днів від дати отримання оплати, передбаченої п. 4.3. Договору. Водночас, строк на виготовлення рельєфу продовжується на кількість днів з моменту передачі Робочого проекту на затвердження Замовником (перший робочий день не рахується). Фрагмент, що виготовляється, обирається Підрядником на власний розсуд. Виготовлений фрагмент надсилається Замовнику на погодження таким чином: спочатку відео виготовленого фрагменту надсилається на електронну пошту Замовника. Протягом двох днів Замовник повинен погодити фрагмент або письмово викласти свої зауваження. Якщо протягом цього часу Замовник не надав жодної відповіді, то фрагмент вважається погодженим. Після цього Підрядник - доставляє фрагмент на Об`єкт та надає можливість Замовнику оглянути його безпосередньо. Того ж дня Замовник або погоджує фрагмент, або надає Підряднику свої зауваження.
3.2.2. Етап 2: Виготовлення рельєфу - 75 календарних днів від дати сплати авансу відповідно до п. 4.4. Договору. 
3.3.3. Етап 3: Монтаж рельєфу - 30 календарних днів від дати прийняття фронту робіт.
Пунктом 4.1. Договору встановлена ціна Договору на суму 1 834 800,00 грн., що є еквівалентом 44 000 доларів США за курсом, встановленим АТ «Універсалбанк» на день укладення Договору (41,7 грн. за 1 долар США). У випадку зміни курса долара на день оплати, платежі, передбачені п.п. 4.3., 4.4. Договору підлягають пропорційній зміні (збільшення або зменшення). 
Пунктом 4.3. Договору встановлено, що Замовник протягом п`яти робочих днів після виставлення Підрядником рахунку здійснює оплату на суму 158 293,20 грн., що є еквівалентом 3 796,00 доларів США, в т.ч.: 12 510,00 грн., що є еквівалентом 300 доларів США за розроблення Підрядником Робочого проекту та потрібні для його розроблення заміри, 145 783,20 грн., що є еквівалентом 3 496,00 доларів США - передоплата за виготовлення одного фрагменту рельєфу розміром 2м. х 2м., що після погодження буде використаний як одна із його секцій. 
Пунктом 4.4. Договору встановлено, що після погодження виготовленого фрагменту рельєфу та затвердження Робочого проекту, Замовник на підставі рахунку Підрядника протягом п`яти робочих днів сплачує оплату, що розраховується наступним чином: 80% від ціни Договору, мінус оплата, здійснена згідно п. 4.3. Договору. 
Пунктом 4.5. Договору встановлено, що остаточний розрахунок здійснюється Замовником протягом п`яти робочих днів після повного та належного завершення підрядником і прийняття Замовником всіх робіт і підписання акту приймання виконаних робіт і довідки про вартість. 
Звертаючись до суду із позовом, позивач вказує, що він як Замовник виконав свої зобов`язання, передбачені п. 4.3. Договору: згідно рахунку Підрядника № 10/6/25-Б йому перераховано 160 440,00 грн. платіжною інструкцією № 2310 від 24.06.2025. 
Проте за доводами позивача, Підрядник не виконав свої зобов`язання, що передбачені Договором, а саме: - Робочий проект не розроблено, не погоджено з генеральним проектувальником і не передано на затвердження Замовнику у відповідності до вимог п.п. 1.1.13., 1.1.15., 2.3., першого абзацу п. 3.1.1. (Етап 1) та розділу 6 Договору. - Один (перший) фрагмент рельєфу не погоджено з Замовником у відповідності до умов п.п. 1.1.15, 2.3., 3.1.1. (Етап 1) Договору. 
Виготовлений Підрядником перший фрагмент рельєфу, що був представлений Замовнику на затвердження, за своїм рівнем виконання не відповідає початковому зразку. Про це Замовник повідомив Підрядника листом від 16.07.2025. В листі Замовником детально обґрунтовані зауваження до представленого фрагмента рельєфу і запропоновано Підряднику представити оновлений зразок в строк до 30.07.2025. Підрядник 29.07.2025 надав для розгляду Замовнику оновлений зразок рельєфу. Але, зауваження, висловлені в листі Замовника від 16.07.2025, Підрядником не усунуті. Про це Замовник повідомив Підрядника листом від 30.07.2025 і вдруге запропонував Підряднику внести відповідні зміни і надати Замовнику на погодження оновлений зразок протягом двох тижнів. Підрядник не виконав цю вимогу: оновлений зразок рельєфу досі не передано Замовнику на погодження. Оскільки Підрядником не виконано Етап 1 Робіт (п. 3.1.1.), відповідно, він не приступав до виконання наступних Етапів Робіт 2 і 3.
Пунктами 13.3., 13.3.1. Договору передбачено, що вказаний Договір може бути розірваним в односторонньому порядку за ініціативою Замовника за умови повідомлення про це Підрядника за 14 календарних днів до розірвання Договору. 
3 огляду на невиконання Підрядником своїх зобов`язань, передбачених Договором, Замовник вимушений був прийняти рішення про відмову від Договору. 
Керуючись п.п. 13.3., 13.3.1., 13.4. Договору, Замовник надіслав Підряднику лист № 180 від 14.11.2025, в якому: повідомив про відмову від договору будівельного підряду № 10/6/25-Б від 10.06.2025 (розірвання договору в односторонньому порядку); запропонував Підряднику підписати акт звірки, що додавався до листа; вимагав від Підрядника негайно повернути невідпрацьований аванс на суму 160 440,00 грн. Повідомлення № 180 від 14.11.2025 про відмову від Договору надіслано відповідачу 17.11.2025 Укрпоштою цінним листом з описом вкладення за накладною 0101511035784, відповідно до умов розділу 17 Договору. Зазначений лист не отримано відповідачем і повернуто позивачу в зв`язку з завершенням встановленого строку зберігання 06.12.2025, що підтверджується трекінгом Укрпошта. 
Таким чино, як вказує позивач, на підставі п.п. 13.3., 13.3.1., Договору, цей Договір вважається розірваним на 15-й день після завершення встановленого строку зберігання листа, тобто 21.12.2025. Але оскільки це вихідний день неділя, то на підставі ст. 254 ЦК України, цей термін переноситься на наступний день 22.12.2025. 
Згідно п. 13.4. Договору визначено, що в разі дострокового розірвання Договору, сторони протягом п`яти робочих днів зобов`язуються провести звірку взаємних розрахунків з врахуванням раніше сплачених авансів і виконаних робіт, підписати акт звірки, акти виконаних робіт, інші необхідні документи. За наслідками проведеної звірки сторони проводять остаточні розрахунки (доплата Підряднику, або повернення Замовнику зайво сплачених коштів). Отже, відповідач зобов`язаний повернути позивачу невикористані (невідпрацьовані) аванси не пізніше 27.12.2025, проте, відповідачем цього не зроблено. Акт звірки, що додавався позивачем до листа, відповідачем не підписано.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач у позовній заяві зазначає, що ним виконано свої зобов`язання перед відповідачем щодо сплати авансових платежів по договору, натомість відповідач до виконання підрядних робіт не приступив та відповідно не виконав свої господарські зобов`язання у зв`язку з чим заборгованість відповідача складає 160 440,00 грн.
Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини підряду на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.
Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. 
Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Згідно з ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
За приписами статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (частина 1 статті 854 Кодексу).
Як встановлено ч.4 ст. 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Відповідно до ст. 857 Цивільного кодексу України робота виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
Згідно ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Таким чином, при укладенні Договору будівельного підряду № 10/6/25-Б від 10.06.2025 сторони були вільні у визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши договір.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив відповідачу суму авансу відповідно до укладеного між сторонами Договору будівельного підряду № 10/6/25-Б від 10.06.2025. З матеріалів справи вбачається, що внесення позивачем суми попередньої оплати на рахунок відповідача не заперечується відповідачем.
Матеріалами справи підтверджується, що 16.07.2025 позивач надіслав на електронну пошту відповідача лист, в якому повідомив про виявлені недоліки виготовленого зразка барельєфа, надав зауваження щодо необхідності коригування пропорцій і анатомічної точності зображених фігур та запропонував надати доопрацьований зразок на погодження у встановлений строк до 30.07.2025.
Водночас, 05.08.2025 відповідач надіслав позивачу лист, у якому повідомив, що за результатами обговорення із представниками позивача ним враховано висловлені зауваження щодо необхідності доопрацювання зразка барельєфа, зокрема зміни фінішного покриття та більш детального анатомічного опрацювання фігур. При цьому відповідач зазначив, що реалізація таких змін потребуватиме перероблення візуалізації, збільшення строків виконання робіт на 1-2 місяці та перегляду договірної вартості робіт. У зв`язку з цим відповідач запропонував сторонам погодити нову вартість робіт, змінити строки їх виконання, внести відповідні зміни до договору та продовжити виконання проєкту на оновлених умовах. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі статтею 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються у формі документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" (Закон - №851-IV) електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.
Згідно із частиною першою статті 7 Закону №851-IV Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
Також у постанові від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 (провадження №12-8гс23). Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).
Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №922/51/20, від 15.07.2022 у справі №914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати.
Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.
При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.
У постанові Верховного Суду від 28.06.2023 в справі № 757/48467/21 - суд дійшов висновку, що надсилання повідомлень на електронну адресу, яку сторона сама зазначає як засіб комунікації, створює обґрунтоване очікування отримання такої кореспонденції, а заперечення по факту її отримання саме по собі не свідчить про неналежність способу повідомлення.
Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного суду у справах № 923/1379/20 та № 910/5408/21, де вказано, що факт направлення електронних документів підтверджується не лише самим листом, а й технічними звітами про його надсилання та доставку.
Окрім іншого, відповідач вказує, що вказаний лист не було скріплено електронним цифровим підписом.
Ці твердження суд також вважає необґрунтованими, оскільки Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.07.2022 у справи №914/1003/21 виснував, що на відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом. Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. Роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу. При цьому використання кваліфікованого електронного підпису дозволяє провести електронну ідентифікацію особи - процедуру використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. Чинним законодавством визначені випадки, коли використання електронного підпису є обов`язковим і за відсутності такого підпису документ не буде вважатися отриманим від певної особи. Але ці випадки не охоплюють комерційне, ділове чи особисте листування електронною поштою між приватними особами (якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами). У таких відносинах презюмується, що повідомлення є направленим тим, хто зазначений як відправник електронного листа чи хто підписав від свого імені текст самого повідомлення.
Отже, відсутність кваліфікованого електронного підпису на повідомленні не свідчить про те, що особу неможливо ідентифікувати з достатнім ступенем вірогідності як відправника такого повідомлення, направленого електронною поштою, тобто поширювача інформації.
Всупереч доводам відповідача, матеріалами справи не підтверджується належне виконання ним першого етапу робіт, передбаченого договором. Сам по собі факт здійснення замірів об`єкта, розроблення робочого проєкту та виготовлення першого фрагмента барельєфа не свідчить про завершення першого етапу робіт, оскільки результат таких робіт не відповідав умовам договору, не був прийнятий замовником та не міг бути використаний за призначенням. Отже, перший етап робіт не може вважатися виконаним відповідачем належним чином.
Таким чином, встановлені у справі обставини свідчать про невиконання відповідачем першого етапу робіт, передбаченого договором, оскільки робочий проєкт не був виготовлений, погоджений із генеральним проєктувальником та переданий позивачу на затвердження. Крім того, виготовлений відповідачем перший фрагмент рельєфу не був прийнятий позивачем через наявність зауважень, які відповідач не усунув. Судом також враховано, що зазначений фрагмент був виготовлений із порушенням технології, внаслідок чого на ньому утворилися тріщини, що унеможливлювало його використання як складової частини кінцевого результату робіт. При цьому суд зауважує, що факт виготовлення барельєфа зі спрощенням технологічного процесу, яке призвело до утворення тріщин, представниками відповідача під час судового розгляду не заперечувався.
За висновками суду, сукупність установлених обставин свідчить про істотне невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, що надавало позивачу право на відмову від договору відповідно до статті 849 ЦК України. Відтак після припинення договірних відносин сплачений позивачем аванс підлягає поверненню на підставі статті 1212 ЦК України.
Водночас з наявних матеріалів справи не вбачається, щоб відповідач частково чи повністю повернув суму попередньої оплати у розмірі 160 440,00 грн. чи виконав етап робіт, що передбачені умовами Договору будівельного підряду № 10/6/25-Б від 10.06.2025.
Отже, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачеві суму попередньої оплати у розмірі 160 440,00 грн., згідно вищезазначеного договору.
Відповідач належними засобами доказування доказів протилежного не довів.
За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, відповідачем, не було надано оплачених послуг, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 160 440,00 грн.
Таким чином, враховуючи надані суду докази суд дійшов висновку про порушення умов укладеного між сторонами договору з боку відповідача в частині проведення повної оплати за надані послуги у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 160 440,00 грн. є обґрунтованими. 
Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аргументи та заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог судом розглянуті та відхилені, оскільки вони не спростовують встановлених судом обставин справи та не містять належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності позиції відповідача.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕКОР СОЛЮШИНС» (код ЄДРПОУ 44953723; місцезнаходження: 03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, 7- А) на користь Приватного акціонерного товариства «ПОЗНЯКИ-ЖИЛБУД» (вул. А. Ахматової, буд. 3, м. Київ, 02068; ЄДРПОУ 24089818) грошові кошти в сумі 160 440,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 328,00 грн.
3. Після набрання рішенням законної сили видати накази.
Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.
Повний текст рішення складено та підписано 27.07.2026

Суддя М.О. Лиськов