ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" серпня 2026 р. Справа№ 910/3515/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Корсака В.А.
суддів: Алданової С.О. 
Євсікова О.О. 

за участю секретаря судового засідання: Жукової К.Д.,
за участю представників учасників справи:
від позивача: Костелок А.М. 
від відповідача: Підлипенський Д.В.
від третьої особи: не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" 
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.05.2026 про призначення судової товарознавчої експертизи (повний текст якої складено та підписано 28.05.2026) 
у справі №910/3515/26 (суддя Пукшин Л.Г.)
за позовом Спільного Українсько-Латвійського підприємства "Хімімпекс" (Товариство з обмеженою відповідальністю) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Комбінат виробничих підприємств" 
про зобов`язання прийняти та оплатити товар на суму 1 452 830, 40 грн, стягнення 72 641, 52 грн безпідставно набутих коштів та визнання недійсним одностороннього правочину,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2026 року до Господарського суду міста Києва звернулось Спільне Українсько-Латвійське підприємство "Хімімпекс" (Товариство з обмеженою відповідальністю) (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - відповідач) про зобов`язання прийняти та оплатити товар на суму 1 452 830,40 грн, стягнення 72 641,52 грн безпідставно набутих коштів та визнання недійсним одностороннього правочину.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги належним виконанням умов договору поставки №4600012948 від 21.11.2025, зазначаючи, що відповідач безпідставно відмовився від прийняття товару, посилаючись на акти невідповідності щодо якості продукції, які спростовуються результатами випробувань, проведених державним підприємством «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій». Позивач вказує, що відповідач відмовився приймати товар із посиланням на нечинний національний стандарт (ДСТУ Б.В.2.6.-108:2010), а також чинив перешкоди представникам позивача у доступі до поставленого товару, що знаходиться на території відповідача, для проведення обстеження.
Позивач стверджує, що відповідач неправомірно звернувся до банку-гаранта та отримав виплату у розмірі 72 641,52 грн за банківською гарантією, оскільки основне зобов`язання за договором було виконано позивачем належним чином, а відтак підстави для стягнення гарантійного платежу були відсутні. Позивач зазначає, що технічні паспорти на товар були своєчасно надані відповідачу шляхом обміну електронними документами через систему «DEALS», що спростовує доводи відповідача про ненадання відповідної документації. 
Позивач вважає безпідставним та таким, що суперечить вимогам статті 651 ЦК України, односторонній правочин відповідача щодо розірвання договору поставки, оформлений листом від 26.03.2026, оскільки для такого розірвання у відповідача не було правових підстав через відсутність порушень умов договору з боку позивача. 
Позивач посилається на норми статей 203, 204, 651, 655, 689, 690, 1212 ЦК України, Закону України від 22.05.2003 № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України від 05.10.2017 № 2155-VIII «Про електронні довірчі послуги», Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір».

Доводи та заперечення відповідача

Відповідач з позовом не погодився, посилаючись на те, що:
- позивач фактично не здійснив належну поставку товару на загальну суму 1 452 830,40 грн, оскільки передав продукцію неналежної якості та не вчинив жодних дій для її вивезення з території покупця після отримання повідомлення про виявлені недоліки;
- відповідач діяв правомірно, звернувшись до банку-гаранта за виплатою, оскільки позивач порушив основне зобов`язання за договором, а сама гарантія за своєю правовою природою є незалежною від основного зобов`язання і підлягає сплаті кредитору за письмовою вимогою у разі порушення боржником своїх обов`язків;
- посилання позивача на нечинність ДСТУ Б.В.2.6-108:2010 є безпідставними, оскільки під час процедури закупівлі постачальник беззаперечно погодився з умовами тендерної документації щодо відповідності товару саме цьому стандарту, а виробництво та первинне відвантаження блоків відбувалися ще у грудні 2025 року, коли вказаний нормативний документ був діючим;
- втрата чинності державним стандартом жодним чином не усуває фактичних фізичних недоліків відвантаженого товару, зокрема наявності вибоїн, тріщин, недостатньої провіброваності та підвищеної пористості бетону, що є критичним для забезпечення безперебійної роботи об`єктів газотранспортної інфраструктури;
- надана позивачем інформація державного науково-дослідного підприємства не підтверджує належну якість спірного товару, оскільки випробування проводилися щодо інших блоків, а не тих, що були фактично відвантажені покупцю, при цьому ризик виникнення дефектів під час навантаження чи транспортування несе саме постачальник;
- твердження про надання технічних паспортів через систему електронного документообігу «DEALS» не спростовує порушення умов договору, згідно з якими постачальник був зобов`язаний забезпечити фізичну наявність супровідних документів на товар безпосередньо в місці його приймання передавальній комісії;
- розірвання договору відбулося відповідно до пункту 6.2.1, який надає покупцю право на односторонню відмову від правочину без відшкодування збитків постачальнику у разі передачі неякісних товарів та недотримання наданих гарантій;
- заявлені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу та проведення товарознавчої експертизи є необґрунтованими, оскільки у позовній заяві відсутній перелік послуг, не обґрунтовано їх необхідність та не надано жодних доказів фактичного понесення таких витрат. 
Свої заперечення відповідач обґрунтовує посиланнями на норми статей 560, 562, 563, 568, 651 ЦК України, статей 42, 161, 165 ГПК України, а також на положення Закону України від 25.12.2015 № 922-VIII «Про публічні закупівлі», Закону України від 22.05.2003 № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України від 05.10.2017 № 2155-VIII «Про електронні довірчі послуги». 

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2026 у справі №910/3515/26 постановлено: 
- задовольнити клопотання Спільного Українсько-Латвійського підприємства "Хімімпекс" (Товариство з обмеженою відповідальністю) про призначення судової товарознавчої експертизи у справі № 910/3515/26;
- призначити у справі № 910/3515/26 судову товарознавчу експертизу;
- проведення експертизи доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз;
- на вирішення експертизи поставити наступні питання:
1) чи відповідає якість блоків залізобетонних фундаментних ФБС 24.3.6 в кількості 534 штуки, які знаходяться за адресою: Полтавська область, смт. Диканька, вул. Газовиків, 65, Слобожанське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" і щодо яких ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" складено акти невідповідності від 16.12.2025, 22.12.2025,22.12.2025, 31.12.2025, 01.01.2026, 05.01.2026, 13.01.2026., 29.01.2026, вимогам додатка 2 до Договору про закупівлю товарів (матеріально - технічних ресурсів) №4600012948 від 21.11.2025, а також всім вимогам стандарту ДСТУ Б.В.2.6.-108:2010.
2) чи відповідає якість блоків залізобетонних фундаментних ФБС 24.3.6 в кількості 75 штук, які знаходяться за адресою: Полтавська область, смт. Диканька, вул. Газовиків, 65, Слобожанське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" і щодо яких ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" складено акт невідповідності від 20.03.2026, вимогам додатка 2 до Договору про закупівлю товарів (матеріально - технічних ресурсів) №4600012948 від 21.11.2025, а також вимогам стандарту ДСТУ Б.В.2.6.- 2009, зазначених в акті невідповідності від 20.03.2026;
- провадження у справі №910/3515/26 зупинити на час проведення судової експертизи.
Ухвала суду першої інстанції мотивована такими висновками: 
- для з`ясування обставин, що мають суттєве значення для вирішення спору, а саме щодо перевірки якості поставленого товару та його відповідності умовам договору і стандартам ДСТУ, необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідні факти неможливо; 
- доводи відповідача про затягування розгляду справи шляхом призначення експертизи відхилені як безпідставні, оскільки таке процесуальне рішення спрямоване на повне та об`єктивне дослідження доказів і є невід`ємною частиною справедливого судового розгляду задля дотримання принципів змагальності та рівності сторін; 
- оскільки позивач наполягає на належній якості товару, а відповідач це заперечує (посилаючись на складені ним акти невідповідності та недопущення представників позивача для обстеження), висновок експерта є належним засобом доказування, який не можуть замінити інші докази; 
- вибір експертної установи здійснено правомірно, з урахуванням поданого клопотання позивача та відповідно до визначених зон регіонального обслуговування; 
- зупинення провадження у справі на час проведення експертизи є правомірним та узгоджується з імперативними вимогами процесуального закону. 
Оскаржуване судове рішення обґрунтоване приписами статті 129 Конституції України, пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 1, 7 Закону України від 25.02.1994 № 4038-XII «Про судову експертизу», статей 384, 385 КК України, статей 2, 99, 100, 228, 229, 233, 235, 236 ГПК України, а також положеннями Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів 

Не погоджуючись з цією ухвалою, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні клопотання про призначення експертизи та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.
Скаржник зазначає, що оскаржувана ухвала є безпідставною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам. 
А саме апелянт посилається на те, що:
- у суду першої інстанції була відсутня дійсна потреба у застосуванні спеціальних знань для з`ясування технічних характеристик товару, його функціонального використання та вартості, оскільки відповіді на поставлені експерту питання можуть бути отримані шляхом дослідження та порівняння наявних у матеріалах справи письмових доказів із вимогами специфікації до договору; 
- зафіксовані в актах невідповідності недоліки товару (зовнішні пошкодження у вигляді вибоїн та тріщин, порушення геометричних параметрів, відсутність обов`язкових товаросупровідних документів та паспортів якості) мають очевидний характер, тому їх оцінка може бути здійснена судом без проведення спеціальних експертних досліджень; - позивач не скористався своїм правом на самостійне проведення експертизи до звернення з позовом до суду, при цьому не надав жодних доказів існування об`єктивних перешкод для її проведення; 
- висновок експерта не має заздалегідь встановленої сили, не є обов`язковим чи винятковим доказом і призначається лише тоді, коли його не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у матеріалах справи; 
- безпідставне призначення судової експертизи зумовлює невиправдане затягування судового розгляду, порушує принципи змагальності сторін і суперечить вимогам щодо вирішення спору впродовж розумного строку. 
Свої вимоги та доводи скаржник обґрунтовує посиланнями на статтю 129 Конституції України, статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 254 ЦК України, статті 13, 73, 74, 86, 98, 99, 104, 255, 256, 275, 280 ГПК України, статтю 1 Закону України від 25.02.1994 № 4038-XII «Про судову експертизу», а також на положення Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5. 

Доводи та заперечення позивача

У своєму відзиві на апеляційну скаргу позивач з апеляційною скаргою не погодився, просить залишити оскаржене рішення без змін посилаючись на те, що:
- встановлення фактичної якості та технічної відповідності 609 залізобетонних блоків погодженим вимогам (оцінка характеру тріщин, вибоїн, ступеня ущільнення бетонної суміші) об`єктивно потребує застосування спеціальних знань і не може бути підмінене судом формальною перевіркою документів чи візуальним оглядом фотографій; 
- наявні всі передбачені процесуальним законом умови для призначення експертизи, оскільки матеріали справи містять взаємно суперечливі докази (односторонні акти відповідача та паспорти якості виробника), а висновок експерта з поставлених питань до суду не подавався; 
- твердження скаржника про невиконання позивачем обов`язку щодо самостійного проведення досудової експертизи є безпідставними, оскільки подання такого висновку є факультативним правом сторони, реалізація якого була фактично унеможливлена через активне перешкоджання відповідача у доступі до товару на його охоронюваній території; 
- поставлені перед експертом питання мають виключно фактичний та технічний характер і не стосуються оцінки правових обставин, а тому їх вирішення належить саме до компетенції експерта; 
- зупинення провадження у справі на час проведення експертизи є обґрунтованим, законним і пропорційним процесуальним рішенням, яке не порушує принципів розгляду справи впродовж розумного строку. 
Свої заперечення проти апеляційної скарги учасник справи обґрунтовує посиланнями на статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також на норми статей 42, 73, 74, 86, 98, 99, 100, 101, 104, 228, 229, 263, 269, 276, 280 ГПК України.

Доводи та заперечення третьої особи 

Третя особа - ТОВ "Комбінат виробничих підприємств" відзиву на апеляційну скаргу не подала. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2026, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали оскарження справи №910/3515/26. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з господарського суду першої інстанції. 
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.05.2026 у справі №910/3515/26. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 03.08.2026. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 27.07.2026 (включно). Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 27.07.2026 (включно). Явку учасників справи не визнано обов`язковою.
У зв`язку перебуванням судді Євсікова О.О., який входить до складу суду, на лікарняному, розгляд справи 03.08.2026 не відбувся. У зв`язку з цим розгляд справи перенесено на 19.08.2026. 

Явка представників учасників справи

Представник відповідача в судовому засіданні 19.08.2026 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні 19.08.2026 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
В судове засідання 19.08.2026 представник третьої особи не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином в електронному кабінеті, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи в апеляційному порядку. 

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції, на підставі сукупності належних та допустимих доказів встановив такі обставини правовідносин сторін.
21.11.2025 між товариством з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-латвійське підприємство «Хімімпекс» (постачальник, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (покупець, відповідач) було укладено договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № 4600012948, предметом якого є поставка 609 блоків залізобетонних фундаментних ФБС 24.3.6. 
У період з 10.12.2025 по 18.03.2026 позивач на виконання умов вказаного договору доставив до місця приймання (Полтавська область, смт Диканька, вул. Газовиків, 65) товар - фундаментні блоки виробництва ТОВ «Будівельна компанія «Комбінат виробничих підприємств». 
За результатами вхідного контролю кожної партії товару відповідач відмовився від його прийняття та склав акти невідповідності щодо кількісних та якісних характеристик поставленої продукції (від 16.12.2025, 22.12.2025, 31.12.2025, 01.01.2026, 05.01.2026, 13.01.2026, 29.01.2026 та 20.03.2026). Підставою для відмови відповідач зазначив невідповідність продукції вимогам ДСТУ Б.В.2.6.-108:2010, пославшись на наявність тріщин, вибоїн, ознак недостатньої провіброваності бетонної суміші у вигляді раковин, підвищеної пористості, нерівностей та кривизни. 
13.01.2026 відповідач звернувся до АТ «КОМІНБАНК» із вимогою про перерахування коштів за банківською гарантією № G13070/25 через невиконання позивачем своїх зобов`язань, внаслідок чого банк виплатив на користь відповідача 72 641,52 грн. 
26.03.2026 відповідач листом № ТОВВИХ-26-5790 повідомив позивача про розірвання договору поставки в односторонньому порядку. 
Позивач не погодився з виявленими недоліками, стверджуючи про належну якість товару, що підтверджується паспортами якості виробника та протоколом випробувань зразків бетону ДП «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» №221-323/014/26 від 05.03.2026, згідно з яким зовнішніх дефектів не виявлено. 
З метою спростування висновків відповідача представники позивача разом із незалежними фахівцями 23.01.2026 та 20.02.2026 прибували до місця зберігання спірного товару для його обстеження, однак не були допущені відповідачем на територію підприємства, що зафіксовано відповідними актами про недопуск представників постачальника. 
Зважаючи на наявність у матеріалах справи взаємно суперечливих доказів щодо якості поставленого товару та неможливість встановлення його фактичних технічних характеристик і відповідності нормативним стандартам без застосування спеціальних знань, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання позивача та призначення у справі судової товарознавчої експертизи.

Джерела права, з яких виходить апеляційний суд при ухваленні судового рішення

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 255 ГПК України оскарженню підлягає саме ухвала про зупинення провадження у справі, що є єдиною процесуальною підставою для апеляційного перегляду, оскільки нормами процесуального закону не передбачено права на оскарження ухвали про призначення експертизи окремо від рішення суду.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 228 та пункту 6 частини першої статті 229 ГПК України суд наділений правом зупинити провадження у справі у разі призначення судом експертизи на час її проведення.
Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.
Згідно із ст. 100 Господарського процесуального кодексу України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. Якщо суд доручає проведення експертизи кільком експертам чи експертним установам, суд в ухвалі призначає провідного експерта або експертну установу. В ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Статтею першою Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Призначення судової експертизи в господарському судочинстві зумовлено тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), які потребують спеціальних досліджень. Експертиза - це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.
Відповідно до статті 104 ГПК України встановлено правовий статус висновку експерта як доказу, що не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється за правилами статті 86 ГПК України.
Згідно зі статтями 1, 7 Закону України від 25.02.1994 № 4038-XII «Про судову експертизу» та положеннями Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, регламентовано порядок та визначено суб`єктів проведення товарознавчої експертизи.
В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява № 61679/00) від 01.06.2006 зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.
Право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.
Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України суд зобов`язаний враховувати висновки Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. У цьому контексті апеляційний суд враховує сталу практику Верховного Суду, згідно з якою під час перегляду в апеляційному порядку ухвали про зупинення провадження у справі у зв`язку з призначенням експертизи суд повинен надати оцінку правомірності та обґрунтованості призначення такої експертизи, оскільки безпідставне призначення експертизи призводить до незаконного зупинення провадження та безпідставного затягування розгляду справи, що порушує вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд упродовж розумного строку.

Правова позиція апеляційного суду 

Здійснюючи перевірку доводів апеляційної скарги, колегія суддів наголошує, що за приписами пункту 12 частини 1 статті 255 ГПК України ухвала про призначення експертизи не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду. 
Предметом апеляційного перегляду у цій справі є виключно законність зупинення провадження у справі. 
Водночас, призначення експертизи з одночасним зупиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією, а тому під час перегляду ухвали про зупинення провадження апеляційний суд зобов`язаний перевірити обґрунтованість призначення експертизи.
Скаржник стверджує, що у суду першої інстанції була відсутня дійсна потреба у застосуванні спеціальних знань, оскільки виявлені недоліки (тріщини, вибоїни, відсутність документів) мають очевидний характер, а тому їх оцінка могла бути здійснена судом самостійно шляхом порівняння наявних письмових доказів.
Апеляційний суд відхиляє цей довід з огляду на таке. Згідно з частиною 1 статті 99 ГПК України суд призначає експертизу для з`ясування обставин, що мають значення для справи, якщо необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право. Встановлення якісних показників залізобетонних фундаментних блоків (ступеня ущільнення бетонної суміші, пористості, однорідності структури бетону, допустимості та характеру розкриття тріщин відповідно до ДСТУ Б.В.2.6.-108:2010 та ДСТУ Б.В.2.6-2:2009) має виключно технічний характер. Дослідження таких параметрів потребує застосування спеціальних методик вимірювання та інструментального контролю.
Суд не має права перебирати на себе функції експерта. Висновок щодо фізико-механічних властивостей товару не може ґрунтуватися виключно на візуальному огляді чи фотографіях (статті 76, 79 ГПК України). У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 902/834/20 наголошено, що якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Зважаючи на конфлікт доказів у цій справі (односторонні акти відповідача проти паспортів якості виробника та протоколу ДП НДІБК), призначення експертизи є належним процесуальним кроком.
Відповідач зазначає, що позивач, усупереч статті 101 ГПК України, не скористався своїм правом на самостійне проведення експертизи до звернення з позовом до суду та не надав доказів існування об`єктивних перешкод для її проведення.
Колегія суддів відхиляє цей аргумент. Положення статті 101 ГПК України закріплюють право, а не імперативний обов`язок учасника справи подати до суду висновок приватного експерта. Натомість пункт 2 частини 1 статті 99 ГПК України прямо визначає підставою для призначення судової експертизи неможливість отримання необхідних для її проведення матеріалів. Як встановлено матеріалами справи (акти від 23.01.2026 та 20.02.2026, протокол поліції), відповідач фізично перешкоджав доступу представників позивача та незалежних фахівців до місця зберігання товару. (а.с. 67-72, т. 1)
Колегія застосовує доктрину заборони суперечливої поведінки, яка базується на принципах добросовісності та чесності. З огляду на цей принцип, скаржник не вправі отримувати процесуальну перевагу зі своєї недобросовісної поведінки та посилатися на неподання позивачем висновку експерта, якщо сам свідомо унеможливив доступ до об`єкта дослідження на досудовій стадії.
Скаржник стверджує, що безпідставне призначення судової експертизи зумовлює невиправдане затягування судового розгляду, а зупинення провадження суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначений довід є безпідставним, адже згідно з пунктом 2 частини 1 статті 228 та пунктом 6 частини 1 статті 229 ГПК України суд наділений правом зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи на час її проведення. Враховуючи, що матеріали справи підлягають направленню до експертної установи для проведення відповідного дослідження, подальший розгляд справи по суті у суді першої інстанції фізично та процесуально унеможливлюється.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (зокрема, у справах «Смірнова проти України», «Фрідлендер проти Франції») зазначає, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у світлі обставин справи, її складності та поведінки сторін. Забезпечення повного та всебічного з`ясування обставин справи шляхом проведення експертизи є процесуальною необхідністю, яка гарантує ухвалення справедливого і законного рішення, і не свідчить про штучне затягування процесу. Оцінка місцевого господарського суду у цій частині є цілком правильною.

Висновки суду апеляційної інстанції 

Згідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що оскаржене рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, підстави для його зміни чи скасування в розумінні приписів статті 277 ГПК України відсутні. Натомість викладені в апеляційні скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Судові витрати

Згідно вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта. 

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.05.2026 у справі №910/3515/26 залишити без змін.
Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано, - 24.08.2026. 

Головуючий суддя В.А. Корсак 

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков