ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА 

справа № 753/11407/26
провадження № 3/753/3477/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2026 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий       суддя Бондаренко М.С.,
секретар судового засідання    Струсевич К.О.,

учасники судового провадження:
адвокат особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності   Паршутіна Ю.А.,
заявниця       ОСОБА_5.,
адвокат потерпілої     Константинов О.Г.,
потерпіла        ОСОБА_1 ,   

розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою:  АДРЕСА_1 , 

встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва 25 травня 2026 року надійшов протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 173-4 КУпАП стосовно ОСОБА_2 .

Відповідно до вказаного протоколу про адміністративне правопорушення від 12 травня 2026 року серії ВАД № 883751, у період останніх трьох років учениця 7-А класу Гімназії № 62 Дарницького району м. Києва ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиняла стосовно малолітньої ОСОБА_1 з прямим умислом та системно приниження честі і гідності, що призвели до психологічної шкоди, тобто булінг. Оскільки ОСОБА_3 не досягла віку адміністративної відповідальності, тому до адміністративної відповідальності притягається її мати ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 173-4 КУпАП. 

Заявниця та мати малолітньої ОСОБА_1 - ОСОБА_5  пояснила суду, що її донька навчається у Гімназії № 62 з 5-го класу, а наприкінці 6-го класу стосовно її доньки розпочалися протиправні дії. Як приклад вона зазначила, що ОСОБА_3 поширила фотографію її доньки продемонструвавши її учням класу, у тому числі ОСОБА_6 . На початку навчання у 7-му класі, приблизно у жовтні 2025 року, ОСОБА_6 разом з іншою однокласницею знімали її доньку ОСОБА_1 на відео, проте що саме було зафіксовано на цьому відеозаписі, їй також невідомо. Надалі, 06 квітня 2026 року, у приміщенні Гімназії стався випадок, коли ОСОБА_6 , демонструючи прийом, кинула ОСОБА_1 , внаслідок чого остання отримала травму. Після цього розпочалося цькування її доньки з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , а в чаті Гімназії була поширена фотографія її оголеної доньки, зроблена ще під час навчання у 5-му класі. Їй стало відомо від учениці 6-А класу ОСОБА_7 , що зазначену фотографію поширила ОСОБА_3 , однак хто саме є автором цієї фотографії, їй невідомо. Саме наведені обставини стали підставою для звернення до поліції з метою припинення знущань над її донькою.

ОСОБА_8  пояснила суду, що її фотографію до загального чату надіслала ОСОБА_9 , учениця 6-го класу, а не ОСОБА_10 . З яких причин ОСОБА_11 переслала цю фотографію ОСОБА_12 , їй невідомо. Вона зазначила, що не намагалася з`ясувати обставини пересилання фотографії, оскільки не бажала спілкуватися зі ОСОБА_12 та іншими дівчатами і має намір перевестися до школи № 314. Щодо події 06 квітня 2026 року ОСОБА_8 пояснила, що спочатку сама показувала дівчатам певний прийом і нікого при цьому не зачепила. Після цього ОСОБА_12 запропонувала їй також продемонструвати прийом та «кинути на прогиб», на що вона погодилася, оскільки була переконана, що ОСОБА_12 це не вдасться. Під час виконання прийому ОСОБА_12 не змогла її втримати, через що вона впала. Через деякий час ОСОБА_8 звернулася до вчителя фізичної культури та повідомила, що у неї болить спина. У відповідь той направив її до класної керівниці, якій вона також повідомила про свій стан. Наступного дня вона звернулася до лікарні та надіслала фотографію звідти до загального чату класу. За її припущенням, це повідомлення було видалене класною керівницею.

Адвокат особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Паршутіна Ю.А. , подала та оголосила суду письмові заперечення на матеріали, які були складені стосовно її довірительки ОСОБА_2 . У запереченнях наголошується, що всі необхідні обставини були відомі органу поліції ще наприкінці квітня 2026 року після завершення роботи комісії закладу освіти, однак протокол складено лише 12.05.2026 без наведення будь-яких причин такого зволікання. Також адвокат доводила, що матеріали справи не підтверджують однієї з обов`язкових ознак булінгу - систематичності поведінки. Зазначається, що протокол не містить конкретних дат, часу, кількості та змісту окремих епізодів, не встановлює повторюваності дій, їх умисного характеру та єдиного умислу на переслідування потерпілої. При цьому звертається увага, що малолітня ОСОБА_14 навчається у гімназії лише з жовтня 2024 року, тоді як у матеріалах справи згадується конфлікт, який тривав протягом останніх трьох років. Окремо у запереченнях зазначено, що матеріали справи не містять доказів заподіяння або реальної загрози заподіяння шкоди психічному чи фізичному здоров`ю потерпілої. Адвокат вказує і на відсутність медичних документів, висновків психолога чи експерта, які б підтверджували негативні наслідки саме від дій ОСОБА_14 , а також на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між її поведінкою та негативними наслідками для потерпілої. На переконання адвоката, висновок комісії закладу освіти та інші матеріали ґрунтуються переважно на загальних твердженнях про наявність конфліктних відносин між учнями, без індивідуалізації конкретних дій ОСОБА_14 та без підтвердження кожного елемента складу адміністративного правопорушення. Посилаючись на положення КУпАП, адвокат просила визнати недоведеними обставини, викладені у протоколі, та закрити провадження стосовно ОСОБА_4 у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суддя, заслухавши пояснення всіх учасників, перевіривши матеріали справи, дійшла таких висновків.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, в тому числі: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Булінг (цькування) - тривале, систематичне та навмисне агресивне ставлення (фізичне, психологічне або економічне) однієї людини чи групи осіб до іншої, яке супроводжується нерівністю сил, приниженням гідності та часто призводить до психічних чи фізичних травм. Це не конфлікт, а саме одностороннє цькування.

Основними характеристиками булінгу є: систематичність - повторюється неодноразово, нерівність сил - жертва не може захистити себе самостійно, навмисність - метою є заподіяння шкоди, страху.

Одним із видів булінгу є психологічний, що полягає у нанесенні образ, поширенні чуток, ігноруванні, шантажу, цькування в соцмережах (кібербулінг). При цьому психологічне насильство під час булінгу це систематичне цькування, спрямоване на нанесення психічної травми через словесні образи, погрози, залякування та соціальну ізоляцію (ігнорування). Воно є умисним, довготривалим та ґрунтується на нерівності сил, часто призводячи до серйозних психологічних наслідків, таких як занижена самооцінка, депресія та страхи.

Так, ОСОБА_2 ставиться у провину те, що її малолітня донька ОСОБА_3 вчиняла психологічний булінг стосовно малолітньої ОСОБА_1 , а тому ОСОБА_2 , як мати малолітньої, яка не досягла віку адміністративної відповідальності, притягається до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 173-4 КУпАП.

Таким чином, для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність у діях малолітньої ОСОБА_3 ознак та складу булінгу, себто довести те, що вона є кривдником (булером) стосовно жертви булінгу ОСОБА_1 .

На підтвердження цих обставин суду були надані наступні матеріали:
- заява ОСОБА_5 на ім?я директора Гімназії № 62 про випадки булінгу стосовно її доньки ОСОБА_1 ;
- повідомлення директора Гімназії № 62 про випадок булінгу стосовно ОСОБА_1 ;
- повідомлення директора Гімназії № 62 про підтверджений випадок булінгу стосовно ОСОБА_1 ;
- наказ директора Гімназії № 62 про проведення розслідування відповідно до заяви ОСОБА_5 з приводу булінгу стосовно ОСОБА_1 ;
- наказ директора Гімназії № 62 про підсумки роботи комісії з розгляду випадку булінгу (цькування) та вжиття заходів реагування;
- висновок комісії із числа вчителів Гімназії № 62 з розгляду випадку білунгу стосовно ОСОБА_1 ;
- протокол комісії із числа вчителів Гімназії № 62 з розгляду випадку білунгу стосовно ОСОБА_1 ;
- пояснювальна записка заступника директора з виховної роботи ОСОБА_15 від 27.04.2026 про те, що учениця 7-А класу ОСОБА_1 протягом останніх трьох років неодноразово зверталася до адміністрації Гімназії № 62 з приводу конфліктних ситуацій з групою однокласниць. За кожним зверненням проводилися індивідуальні бесіди та профілактична робота з учасниками конфліктів. За результатами такої роботи конфлікти тимчасово припинялися, однак надалі виникали повторно. У записці зазначено про системний характер непорозумінь між ученицями та необхідність подальшого психолого-педагогічного аналізу ситуації;
- пояснювальна записка учениці 7-А класу ОСОБА_16 від 27.04.2026 про те, що її стосунки з ОСОБА_1 були переважно нейтральними, однак між ними виникали окремі конфліктні ситуації. Вона описала випадок під час підготовки до тривоги, коли між нею та ОСОБА_1 виникла суперечка, після чого ОСОБА_1 вдарила її по голові. Також зазначила, що після цього намагалася підтримувати з ОСОБА_1 нейтральні стосунки та не бажала подальших конфліктів;
- пояснювальна записка учениці 7-А класу ОСОБА_17 від 27.04.2026 про наявність окремих конфліктних ситуацій між ученицями класу за період з 5 до 7 класу. Вона навела приклади суперечок за місце в класі, обговорила обставини події із застосуванням прийому в роздягальні та зазначила, що після інциденту ОСОБА_1 поширила у класному чаті фотографію з лікарні. Також вказувала про інші випадки словесного конфлікту між нею та ОСОБА_1 ;
- пояснювальна записка учениці 6-А класу ОСОБА_18 від 28.04.2026 про те, що вона отримала фотографію ОСОБА_1 від іншої учениці та переслала її ОСОБА_19 . При цьому зазначила, що фотографія була відома багатьом учням школи;
- пояснювальна записка учениці 7-А класу ОСОБА_14 від 27.04.2026 про те, що вона підтримувала з ОСОБА_1 нейтральні стосунки та не вважає себе учасником конфліктів з нею. Зазначила, що їй невідомо, хто саме поширив спірну фотографію, а також вказала, що особисто не мала наміру ображати ОСОБА_1 чи вчиняти щодо неї будь-які неправомірні дії.
- пояснювальна записка учениці 7-А класу ОСОБА_20 від 28.04.2026 про те, що між нею та ОСОБА_1 виникали конфлікти, ініціатором яких була саме остання і під час яких, ОСОБА_1 поводилася агресивно та застосовувала фізичну силу, зокрема завдала їй удару телефоном у ділянку голови. Також ОСОБА_6 зазначила, що подібні конфлікти виникали не лише між нею та ОСОБА_1 , а й між останньою та іншими ученицями.
- пояснювальна записка ОСОБА_21 від 27.04.2026 про те, що починаючи з 5 класу окремі учениці, зокрема ОСОБА_6 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_3 , вчиняли стосовно неї образливі дії та висловлювання. У записці зазначено, що після події, внаслідок якої вона потрапила до лікарні, зазначені учениці продовжували ображати її та використовували щодо неї принизливі слова. Також ОСОБА_1 вказала, що зверталася з цього приводу до класного керівника та адміністрації школи.

Суддя, дотримуючись вимог ст. 252 КУпАП, оцінила докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, водночас керуючись законом і правосвідомістю.

Отож, судом встановлено, що як зазначила заявниця ОСОБА_5 у письмовій заяві та підтвердила під час судового засідання, учениці різних класів Гімназії № 62 протягом останніх років вчиняли стосовно її малолітньої доньки ОСОБА_1 дії, які вона розцінює як психологічний булінг.

Тим не менш, з огляду на не малу кількість різних конфліктних ситуацій між кількома ученицями та враховуючи, що в межах цього провадження розглядається питання про притягнення до адміністративної відповідальності саме ОСОБА_2 у зв`язку з діями її малолітньої доньки ОСОБА_3 , суддя оцінює лише ті обставини, які стосуються останньої.

Так, із пояснень всіх учасників провадження судом встановлено, що 06 квітня 2026 року мав місце випадок, під час якого ОСОБА_6 , демонструючи прийом, спричинила ОСОБА_1 тілесні ушкодження, внаслідок чого остання протягом кількох днів не відвідувала навчальний заклад.

Разом із тим, судом встановлено, що ОСОБА_3 хоча й перебувала поруч під час зазначеної події, однак жодних активних дій не вчиняла та участі у цьому інциденті не брала. 

Під час дослідження зазначених обставин судом не встановлено ступеня її причетності до спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень.

Крім того, учасники провадження посилалися на випадок поширення серед учениць фотографії оголеної ОСОБА_1 . Як пояснила мати останньої, зазначена фотографія була зроблена ще у п`ятому класі, тобто до того часу, коли ОСОБА_3 почала навчатися у гімназії № 62.

Водночас судом встановлено, що хоча ОСОБА_3 не була автором зазначеної фотографії, отримавши її від іншої учениці, вона поширила це зображення у загальному чаті класу. 

Вказані обставини адвокатом не були спростовані та, навпаки, узгоджуються з послідовними і змістовними поясненнями ОСОБА_5 .

Отже, факт поширення малолітньою ОСОБА_3 зазначеної фотографії серед учениць класу знайшов своє підтвердження під час судового розгляду.

Натомість інші епізоди, на які посилалася заявниця (і саме вона, а не її донька), не знайшли свого відображення у матеріалах справи, не були достатньо конкретизовані під час судового засідання та не розкриті ні самою ОСОБА_5 , ні ОСОБА_1 , а тому суд позбавлений можливості встановити обставини таких подій та надати їм належну оцінку.

Таким чином, досліджені судом обставини не підтверджують факту вчинення ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_1 психологічного булінгу, який би мав систематичний характер та спричинив або міг спричинити наслідки, передбачені диспозицією статті 173-4 КУпАП. 

Натомість наведені учасниками події ілюструють наявність окремих конфліктних ситуацій між ученицями, які мали взаємний характер, утім не дають підстав для висновку про цілеспрямоване та систематичне психологічне насильство з боку ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що надані докази не підтверджують наявності в діях малолітньої ОСОБА_3 ознак систематичного психологічного булінгу стосовно ОСОБА_1 , а відтак і наявності в діях ОСОБА_2 як її матері складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 173-4 КУпАП. 

На переконання суду, наведені обставини свідчать не про вчинення булінгу, а про ухилення виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої доньки ОСОБА_3 .

Частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів дитини.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей; незабезпечення дитині безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

При цьому стаття 184 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 184 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння. Тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Статтею 150 Сімейного кодексу України та положеннями ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини.

Більш детальний аналіз поняттю ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків наведено в п. 16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.07.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», в якому вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Також слід зазначити, що завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми, що б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому суддя вважає, що у цьому випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.
Згідно з ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У пункті 3.6 цього рішення Конституційний суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності. 

Отож, судом було встановлено, що малолітня ОСОБА_3 допустила поширення серед однолітків-учнів Гімназії фотографії іншої малолітньої особи, тобто ОСОБА_1 , що говорить про недостатній рівень виховання та контролю за поведінкою дитини з боку ОСОБА_2 . 

Саме такі дії суд оцінює як прояв неналежного виконання матір`ю обов`язків, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Додатково суддя бере до уваги, що ОСОБА_2 , незважаючи на належне повідомлення про судове засідання, не з`явилася до суду та не виявила бажання висловити свою позицію щодо обставин справи і значних звинувачень, висунутих протилежною стороною стосовно поведінки її малолітньої доньки. 

Будь-яких власних пояснень або заперечень до суду саме ОСОБА_2 не надано.

Так, санкція ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачає застосування попередження або накладення штрафу в розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тоді як санкцією ч. 3 ст. 173-4 КУпАП передбачено накладення на батьків або осіб, які їх замінюють, штрафу в розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або застосування громадських робіт на строк від двадцяти до сорока годин.

Таким чином, адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, є менш суворим порівняно із санкцією ч. 3 ст. 173-4 КУпАП. 

Отже, зміна судом правової кваліфікації дій ОСОБА_2 з ч. 3 ст. 173-4 КУпАП на ч. 1 ст. 184 КУпАП не погіршує її становища.

З огляду на те, що у справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, та які підтверджують вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, є всі підстави для притягнення її до адміністративної відповідальності та накладення на неї стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 184 КУпАП. 

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_2 з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушниці, ступеню її вини, обставин, які пом`якшують та обтяжують її відповідальність, вважаю, що стягнення у виді штрафу в розмірі, що передбачено цією санкцією, відповідає вимогам ст. 23, 33 КУпАП і є домірним вчиненому.

Накладення такого стягнення відповідає принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

У розпорядженні суду відсутні документи, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з неї слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. 184, статтями 23, 33, 40-1, 251, 252, 280, 283-285, 294 КУпАП, ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ч. 2 ст. 376 КПК України, суддя,

ухвалила:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою:  АДРЕСА_1 , визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн. 

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня винесення постанови у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_2 підлягає стягненню подвійний розмір штрафу у сумі 3 400 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір за винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя Марина БОНДАРЕНКО