ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/1872/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Пєсков В.Г., 
за участі секретаря: Купрейчук С.П.,
за участі представників судового засідання відповідно протоколу судового засідання від 01.07.2026
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу керуючого реструктуризацією Литвиненка Сергія Сергійовича
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.01.2026 
та постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 
у справі № 914/1872/25
за заявою Головного управління ДПС у Львівській області
до Фізичної особи - підприємця Сиклівець Марії Дмитрівни
про грошові вимоги у розмірі 421 612,83 грн,

ВСТАНОВИВ: 

1. У провадженні господарського суду Львівської області перебуває справа про неплатоспроможність Фізичної особи - підприємця Сиклівець Марії Дмитрівни.

2. 23.10.2025 арбітражний керуючий керуючий реструктуризацією Литвиненко С.С. звернувся до Господарського суду Львівської області в межах справи №914/1872/25 з клопотанням про списання податкового боргу боржника на підставі положень ч.2 ст. 125 КУзПБ зазначивши, що грошові вимоги Головного управління ДПС у Львівській області на загальну суму 421 612,83 грн. є обґрунтованими та документально підтвердженими.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
3. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.01.2026, яку залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2026, визнано грошові вимоги Головного управління ДПС у Львівській області до Фізичної особи-підприємця Сиклівець Марії Дмитрівни у розмірі 427 668,83 грн, з яких: 6056,00 грн судового збору підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів; 10 636,94 грн заборгованості підлягають внесенню до другої черги реєстру вимог кредиторів; 410 975,89 грн штрафу підлягають внесенню до другої черги реєстру вимог кредиторів; у задоволені клопотання керуючого реструктуризацією Литвиненка С.С. про визнання податкового боргу безнадійним та таким, що підлягає списанню (вх. № 28265/25 від 23.10.2025) - відмовлено.
3.1. Суди, у частині відмови у задоволенні поданого клопотання про визнання податкового боргу безнадійним та таким, що підлягає списанню зазначили таке:
- у другому реченні пункту 102.4 статті 102 ПК України законодавець сформулював виключення із загального правила застосування строку давності для стягнення податкового боргу, а саме вказав, якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
- ГУ ДПС у Львівській області, дотримавшись спеціального строку давності, звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом у справі № 380/9891/24.
- за наслідками розгляду цієї справи Львівським окружним адміністративним судом прийнято рішення від 14.11.2024, яким позовні вимоги ГУ ДПС у Львівській області до ФОП Сиклівець М. Д. задоволено та присуджено до стягнення з останньої до бюджету 417 524,83 грн податкового боргу, з яких: 410 295,89 грн - пені за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД (у тому числі за порушення вимог валютного законодавства), яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення № 27324/13-01-24-08 від 23.11.2023, а також 7 228,94 грн - заборгованості зі сплати єдиного податку (за 1 місяць 2022 року - 652,94 грн, за 5 місяців 2023 року - 4 020,00 грн (804,00*5) та за 3 місяців 2024 року - 2 556,00 грн (852,00*3). Вказане рішення набрало законної сили 17.12.2025.
- за наявності судового рішення про стягнення суми податкового боргу презюмується, що контролюючий орган нарахував та ініціював стягнення цього податкового боргу до закінчення строків давності, передбачених пунктами 102.1, 102.4 статті 102 ПК України, а тривале невиконання боржником відповідного судового рішення не може бути підставою для звільнення його від обов`язку сплатити присуджену до стягнення суму боргу, відтак такий податковий борг не може вважатися безнадійним, адже стягується за рішенням суду і строки стягнення щодо нього встановлюються до повного погашення платежу або до визнання його безнадійним тільки у випадках, передбачених підпунктами 101.2.1, 101.2.2, 101.2.4, 101.2.5 пункту 101.2 статті 101 ПК України.
- наведене узгоджується з висновками про застосування пункту 102.4 статті 102 ПК України, викладеного у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 03.04.2020 у справі № 822/2243/17, від 19.05.2020 у справі № 826/8231/15, від 11.06.2020 у справі № 823/127/17 та Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 28.07.2020 у справі № Б8/129-11, від 18.08.2021 у справі № 922/2727/20, від 15.07.2025 у справі № 910/5902/18, від 02.12.2025 у справі № 908/673/24.
- оскільки податковий борг ФОП Сиклівець М. Д. у розмірі 410 295,89 грн - пені за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД (у тому числі за порушення вимог валютного законодавства), яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення № 27324/13-01-24-08 від 23.11.2023, а також 7 228,94 грн - заборгованості зі сплати єдиного податку (за 1 місяць 2022 року - 652,94 грн, за 5 місяців 2023 року - 4 020,00 грн (804,00*5) та за 3 місяців 2024 року - 2 556,00 грн (852,00*3) не належить до жодної з перелічених категорій визначених положеннями ст. 101.2.1, 101.2.2, 101.2.4, 101.2.5 пункту 101.2 статті 101 ПК України, суди дійшли до висновку, що такий борг не може бути визнаний безнадійним.- щодо податкового боргу зі сплати єдиного податку за 4 місяці 2024 року у розмірі 3 408,00 грн (852,00*4) та податкового боргу за податковим повідомленням рішенням № 37250/13-0102401203203606382 від 28.08.2024 у розмірі 680,00 грн, суд зазначає, що такий не підлягає до визнання безнадійним, оскільки також не підпадає під жоден із випадків, передбачених пунктом 101.2 статті 101 ПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
4. До Верховного Суду від Литвиненка Сергія Сергійовича надійшла касаційна скарга на ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.01.2026 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 у справі №914/1872/25, у якій заявлено вимогу скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити клопотання керуючого реструктуризацією боргів про визнання податкового боргу ФОП Сиклівець М.Д. безнадійним і таким, що підлягає списанню відповідно до імперативної норми ч.2 ст.125 КУзПБ.
4.1. На виконання приписів пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України скаржник посилається на пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України та зазначає, що керуючий реструктуризацією боргів не погоджується з висновками господарського суду першої інстанції викладеними в ухвалі від 14.01.2026 та Західного апеляційного господарського суду викладеними в постанові від 04.03.2026,оскільки вважає що вони прямо суперечать положенням ч.2 ст.125 КУзПБ, висновкам Верховного Суду викладеним в постановах від 13.06.2023 у cправі № 907/76/22, від 07.09.2023 у справі № 910/929/21, а також п. 1.3. ст. 1 Податкового кодексу України. Разом з тим, висновки судів попередніх інстанцій є помилковими, оскільки базуються на неправильному застосуванні норм Податкового кодексу України, зокрема ст. 101, 102 ПК України, без урахування імперативних положень ч. 2 ст. 125 Кодексу України з процедур банкрутства.

Подані клопотання та їх розгляд

5. Литвиненком Сергієм Сергійовичем подано клопотання про передачу справи на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

6. Колегія суддів, розглянувши наведене клопотання, не вбачає підстав для його задоволення, з огляду на таке.

7. Відповідно до частини 1 статті 303 Господарського процесуального кодексу України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. 
8. Підстави для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду унормовані у статті 302 Господарського процесуального кодексу України.
9. Так, згідно з положеннями частини 1 статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.
10. Основним завданням Верховного Суду є забезпечення сталості та єдності судової практики (частина 1 статті 36 Закону "Про судоустрій і статус суддів").
11. Тобто з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій, Верховний Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення або підходи застосовані в цих рішеннях мають бути очевидно застарілими внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання, враховуючи зміни, що відбулися в суспільних відносинах, у законодавстві, практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ); існування невідповідності критерію "якість закону" законодавчих норм, що призвело до різного тлумачення судами (колегіями, палатами) норм права.
12. Як зазначає заявник у клопотанні, Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду за результатом розгляду справи № 908/1194/24, викладено висновки в постанові від 27.05.2026 року, та зауважено, що для застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ, суд має встановити: 1. Наявність податкового боргу як такого; 
2. Момент його виникнення; 
3. Дотримання процесуальних вимог і виконання процедури реструктуризації боргів, передбачених Книгою четвертою КУзПБ, з огляду на мету цієї процедури та запобіжники проти недобросовісного використання судових процедур неплатоспроможності. 

13. З огляду на зазначене, скаржник вважає, що виникає правова невизначеність, щодо періоду за яких податковий борг списується та визначається безнадійним.

14. Відтак, з метою встановлення правової визначеності щодо періоду за який податковий борг списується відповідно до положень ч. 2 ст. 125 КУзПБ, наявна, на думку заявника, очевидна та об`єктивна необхідність передачі справи № 914/1872/25 на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення однакового застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ в частині визначення періоду списання податкового боргу.
15. Оцінюючи наведені доводи, Верховний Суд виходить з того, що сама по собі вказівка учасника справи на потребу у формуванні єдиної судової практики не є достатньою підставою для передачі справи на розгляд палати.
16. Для передачі справи на розгляд палати має бути встановлено, що у практиці Верховного Суду існує така неузгодженість висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, яка потребує відступу від раніше сформульованого висновку щодо застосування норми права або формування нового правового висновку палатою.
17. Крім того, слід відзначити, що у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду за результатом розгляду справи № 908/1194/24, на яку посилається заявник, вже було викладено висновки, щодо періоду за яких податковий борг списується та визначається безнадійним.
18. Так, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у п.п. 67-70 постанови від 27.05.2026 у справі №908/1194/24 дійшов до таких висновків:
" …Судова палата вважає за необхідне звернути увагу на те, що словосполучення "податковий борг, що виник протягом трьох років до дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника", використане у ч. 2 ст. 125 КУзПБ, підлягає тлумаченню з урахуванням нормативних визначень ПК України, зокрема пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14, п. 56.18 ст. 56, ст. 57 та ст. 102 цього Кодексу.

Отже, трирічний критерій, передбачений ч. 2 ст. 125 КУзПБ, має застосовуватися з урахуванням правової природи поняття "податковий борг" та обчислюватися від дати виникнення прострочення виконання узгодженого грошового зобов`язання, що відповідає правовому регулюванню строків давності, визначених ст. 102 ПК України. Лише після цього можливе коректне застосування трирічного критерію ч. 2 ст. 125 КУзПБ, з огляду на дату відкриття провадження у справі.

Такий підхід виключає можливість ототожнення моменту виникнення податкового боргу з датою прийняття податкового повідомлення-рішення, датою складання акта перевірки або датою ухвалення судового рішення про стягнення, оскільки зазначені юридичні факти самі по собі не свідчать про настання прострочення сплати узгодженого грошового зобов`язання.

Отже, застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ потребує встановлення судом послідовності юридичних фактів, передбачених ПК України, а саме: моменту узгодження грошового зобов`язання, строку його сплати та першого дня прострочення, після якого відповідна сума набуває статусу податкового боргу.

Вказане тлумачення спрямоване на забезпечення узгодженого застосування норм КУзПБ і ПК України та недопущення формального застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ лише на підставі співставлення дат без встановлення юридичних фактів, які відповідно до ПК України зумовлюють виникнення податкового боргу."…
19. Разом із тим доводи клопотання не свідчать про існування такої виключної правової проблеми або неузгодженості правових висновків, яка зумовлювала б необхідність передачі справи на розгляд палати.
20. Зазначене питання, за потреби, може бути вирішено колегією суддів у межах касаційного перегляду з урахуванням предмета спору, доводів касаційних скарг та спеціального правового регулювання, встановленого КУзПБ.
21. З огляду на викладене доводи Литвиненка Сергія Сергійовича про необхідність передачі справи на розгляд палати не підтверджують наявності передбачених ст. 302 ГПК України підстав для передачі справи на розгляд палати.
Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі та клопотання

22. Головним управлінням ДПС у Львівській області подано відзив на касаційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Провадження у Верховному Суді

23. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №914/1872/25 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2026.

24. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.04.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою керуючого реструктуризацією Литвиненка Сергія Сергійовича на ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.01.2026 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 у справі №914/1872/25 та призначено до розгляду касаційну скаргу керуючого реструктуризацією Литвиненка Сергія Сергійовича у справі № 914/1872/25 на 03 червня 2026 року о 12:40 год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №330.

25. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.06.2026 оголошено перерву в судовому засіданні у справі № 914/1872/25 за касаційною скаргою керуючого реструктуризацією Литвиненка Сергія Сергійовича, яка подана на ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.01.2026 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 до 01 липня 2026 року о 12:15 год. у приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. О.Копиленка, 6, зал № 330.

26. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №914/1872/25 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Пєскова В.Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2026.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 

27. Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке. 

28. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

29. Предметом судового розгляду у цій справі є заява керуючого реструктуризацією Литвиненка С.С. про визнання безнадійним та списання відповідно до частини другої статті 125 КУзПБ податкового боргу Фізичної особи-підприємця Сиклівець Марії Дмитрівни.

30. Згідно зі статтею 113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

31. За змістом статті 1 КУзПБ реструктуризація боргів боржника - це судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника.

32. Верховний Суд звертає увагу, що провадження у справі про неплатоспроможність на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, одним із завдань має задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

33. При цьому визнанню судом та включенню до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство (неплатоспроможність) підлягають лише дійсні вимоги кредитора, які відповідають чинному законодавству та обґрунтовані кредитором належними і допустимими доказами на час заявлення таких вимог.

34. Зазначене дає підстави для висновку про те, що до боргів фізичної особи-підприємця застосовується інший, передбачений нормами КУзПБ, порядок погашення заборгованості боржника перед його кредиторами (в тому числі і перед податковими органами), ніж передбачений загальними положеннями цивільного, податкового та іншого законодавства. 

35. Також системний аналіз частини першої, третьої статті 125 КУзПБ дає підстави для висновку про те, що Кодексом визначено перелік боргів, які не підлягають реструктуризації і повне погашення яких є імперативною умовою для затвердження господарським судом плану реструктуризації.

36. Водночас частиною другою статті 125 КУзПБ визначено наслідки відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника та початку процедури реструктуризації боргів боржника щодо податкового боргу, який виник протягом трьох років до дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника. 

37. Такими наслідками, зокрема, є визнання податкового боргу безнадійним та його списання. 

38. У пункті 101.2 статті 101 Податкового кодексу (далі - ПК) України під терміном "безнадійний податковий борг" розуміється:
- податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута; 
- податковий борг фізичної особи, яка визнана у судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; померла, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; понад 720 днів перебуває у розшуку;
- податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу;
- податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин);
- податковий борг платника податків, щодо якого до Державного реєстру внесено запис про його припинення на підставі рішення суду;
- податковий борг банку, щодо якого наявне рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження звіту про завершення ліквідації банку або рішення Національного банку України про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури. 

39. Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, несплаченого платником податків у встановлений ПК України строк та непогашеної пені, нарахованої у порядку визначеному ПК України.

40. Згідно з абзацом першим пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення контролюючим органом грошового зобов`язання, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків починає таке оскарження.

41. Відповідно до пункту 56.15 статті 56 ПК України скарга, подана із дотриманням строків, визначених абзацом першим пункту 56.3 статті 56 ПК України, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

42. Абзацом четвертим пункту 56.18 статті 56 ПК України визначено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправними та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до набрання судовим рішенням законної сили.

43. Згідно з встановленими у цій справі судами попередніх інстанцій обставинами:

Податковий борг перед бюджетом боржниці - ФОП Сиклівець М. Д., який за результатами розгляду кредиторських вимог визнано арбітражним керуючим Литвиненко С.С., та який заявлено ним до списання в порядку положень ч.2 ст. 125 КУзПБ складається із:
- сум податкових зобов`язань по пені за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД (у тому числі за порушення вимог валютного законодавства) у розмірі 410 295,89 грн, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення № 27324/13-01-24-08 від 23.11.2023;
- заборгованості зі сплати єдиного податку у розмірі 10 636,94 грн (з яких за 1 місяць 2022 року - 652,94 грн, за 5 місяців 2023 року - 4 020,00 грн (804,00*5) та за 7 місяців 2024 року - 5 964,00 грн (852,00*7)), яка виникла на підставі заяви про застосування спрощеної системи оподаткування;
- заборгованості за податковим повідомленням рішенням № 37250/13-0102401203203606382 від 28.08.2024 у розмірі 680,00 грн, винесеним на підставі акта перевірки № 35956/13-01-24-12/3203606382 від 28.08.2024.

Так, ГУ ДПС у Львівській області винесено ФОП Сиклівець М. Д. податкове повідомлення-рішення № 27024/13-01-24-08 від 23.11.2023 на суму 410 295,89 грн.

Податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 27024/13-01-24-08 від 23.11.2023 надіслано ФОП Сиклівець М. Д. на адресу: АДРЕСА_1 , що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення за ШКІ № 7900900508650. Однак конверт рекомендованого поштового відправлення за ШКІ № 7900900508650 повернувся на адресу контролюючого органу без відмітки про вручення такого відправлення адресату.

Боржниця не сплатила узгодженої суми податкового зобов`язання у розмірі 6888,94 грн. відповідно до поданої нею заяви № 6047 від 12.12.2017 про застосування м прощеної системи оподаткування, то така сума на підставі п. 14.1.175 п. 14.1., статті 14 ПК України є податковим боргом. 

ГУ ДПС у Львівській області надіслано податкову вимогу форми "Ф" від 29.11.2023 № 0014521-1305-1301 на адресу ФОП Сиклівець М. Д. рекомендованим з повідомленням про вручення відправленням за ШКІ № 0600066852609, конверт з яким повернувся на адресу податкового органу з відміткою поштового органу "за закінченням терміну зберігання". Доказів оскарження вищевказаної податкової вимоги сторонами не надано.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 у справі № 380/9891/24 задоволено позовні вимоги ГУ ДПС у Львівській області до ФОП Сиклівець М. Д. та присуджено до стягнення з останньої до бюджету 417 524,83 грн податкового боргу, з яких: 
- 410 295,89 грн - пені за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД (у тому числі за порушення вимог валютного законодавства), яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення № 27324/13-01-24-08 від 23.11.2023; 
- 7 228,94 грн - заборгованості зі сплати єдиного податку (за 1 місяць 2022 року - 652,94 грн, за 5 місяців 2023 року - 4 020,00 грн (804,00*5) та за 3 місяців 2024 року - 2 556,00 грн (852,00*3).
Зазначене рішення набрало законної сили 17.12.2024.

Податковим повідомленням-рішенням № 37250/13-0102401203203606382 від 28.08.2024 винесеним на підставі акта перевірки № 35956/13-01-24-12/3203606382 від 28.08.2024, нараховано боржниці борг у розмірі 680,00 грн, а також заборгованості зі сплати єдиного податку за 4 місяці 2024 року у розмірі 3 408,00 грн. Для підтвердження розміру заборгованості до матеріалів справи кредитором долучено інтегровану картку ФОП Сиклівець М. Д. по сплаті єдиного податку з фізичних осіб.

Кредитором не надано доказів надіслання податкового повідомлення-рішення №37250/13-0102401203203606382 від 28.08.2024 ФОП Сиклівець М. Д. та також доказів винесення податковим органом податкової вимоги про сплату єдиного податку за 4 місяці 2024 року у розмірі 3 408,00 грн та її надіслання, в порядку, визначеному ст. 42 ПК України.

44. Відмовляючи керуючому реструктуризацією Литвиненку С.С. у задоволенні клопотання про визнання безнадійним та списання відповідно до частини другої статті 125 КУзПБ податкового боргу Фізичної особи-підприємця Сиклівець Марії Дмитрівни, суди виснували, що за наявності судового рішення про стягнення суми податкового боргу презюмується, що контролюючий орган нарахував та ініціював стягнення цього податкового боргу до закінчення строків давності, передбачених пунктами 102.1, 102.4 статті 102 ПК України, а тривале невиконання боржником відповідного судового рішення не може бути підставою для звільнення його від обов`язку сплатити присуджену до стягнення суму боргу, відтак такий податковий борг не може вважатися безнадійним, адже стягується за рішенням суду і строки стягнення щодо нього встановлюються до повного погашення платежу або до визнання його безнадійним тільки у випадках, передбачених підпунктами 101.2.1, 101.2.2, 101.2.4, 101.2.5 пункту 101.2 статті 101 ПК України.

45. Суд касаційної інстанції погоджується із висновками попередніх судових інстанцій щодо відмови у задоволенні клопотання про визнання безнадійним та списання, відповідно до частини другої статті 125 КУзПБ податкового боргу Фізичної особи-підприємця Сиклівець Марії Дмитрівни, проте з таких міркувань.

46. Відповідно до ст. 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі штрафні санкції та пеня, нараховані на такий борг.

47. Пункт 101.2 ПК України містить вичерпний перелік випадків, за наявності яких податковий борг визнається безнадійним. Зокрема, згідно з пп. 101.2.1 п. 101.2 ст. 101 ПК України безнадійним є податковий борг платника податків, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута.

48. Судова колегія зауважує, що загальні підстави та критерії визнання податкового боргу безнадійним визначені ПК України (зокрема ст. 101), а процедурний механізм його списання врегульований Порядком №220. Водночас у справах про неплатоспроможність фізичної особи питання застосування наслідків щодо податкового боргу вирішується з урахуванням спеціального регулювання КУзПБ, який встановлює особливості розгляду та наслідки судових процедур щодо боржника, у тому числі у частині, що стосується податкового боргу.

49. Судова палата для розгляду справ про банкрутство у постанові від 27.05.2026 у справі № 908/1194/24 звернула увагу на те, що словосполучення "податковий борг, що виник протягом трьох років до дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника", використане у ч. 2 ст. 125 КУзПБ, підлягає тлумаченню з урахуванням нормативних визначень ПК України, зокрема пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14, п. 56.18 ст. 56, ст. 57 та ст. 102 цього Кодексу.

50. Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Отже, момент виникнення податкового боргу пов`язується не з датою визначення контролюючим органом грошового зобов`язання і не з датою ухвалення судового рішення про його стягнення, а з настанням прострочення сплати узгодженого грошового зобов`язання.

51. Згідно з п. 56.18 ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

52. У разі судового або адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання законної сили відповідним судовим рішенням або завершення процедури адміністративного оскарження. Лише після узгодження грошового зобов`язання та спливу строку його сплати, визначеного ст. 57 ПК України, несплачена сума набуває статусу податкового боргу.
Отже, за висновком судової палати для розгляду справ про банкрутство, який відображено у постанові від 27.05.2026 у справі № 908/1194/24, трирічний критерій, передбачений ч. 2 ст. 125 КУзПБ, має застосовуватися з урахуванням правової природи поняття "податковий борг" та обчислюватися від дати виникнення прострочення виконання узгодженого грошового зобов`язання, що відповідає правовому регулюванню строків давності, визначених ст. 102 ПК України. Лише після цього можливе коректне застосування трирічного критерію ч. 2 ст. 125 КУзПБ, з огляду на дату відкриття провадження у справі (09.05.2024).

53. Такий підхід виключає можливість ототожнення моменту виникнення податкового боргу з датою прийняття податкового повідомлення-рішення, датою складання акта перевірки або датою ухвалення судового рішення про стягнення, оскільки зазначені юридичні факти самі по собі не свідчать про настання прострочення сплати узгодженого грошового зобов`язання.

54. Отже, за висновком судової палата для розгляду справ про банкрутство (постанова від 27.05.2026 у справі № 908/1194/24) застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ потребує встановлення судом послідовності юридичних фактів, передбачених ПК України, а саме: моменту узгодження грошового зобов`язання, строку його сплати та першого дня прострочення, після якого відповідна сума набуває статусу податкового боргу.

55. Вказане тлумачення спрямоване на забезпечення узгодженого застосування норм КУзПБ і ПК України та недопущення формального застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ лише на підставі співставлення дат без встановлення юридичних фактів, які відповідно до ПК України зумовлюють виникнення податкового боргу.

56. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 124 КУзПБ план реструктуризації боргів боржника має містити, зокрема, вимоги кредиторів до боржника, які будуть прощені (списані) у разі виконання плану реструктуризації боргів. 

57. Отже, законодавець розглядає прощення (списання) вимог кредиторів як елемент процедури реструктуризації боргів боржника, що має реалізовуватися з урахуванням мети цієї процедури та під судовим контролем. Водночас наведене не означає, що затвердження плану реструктуризації є самостійною формальною умовою застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ.

58. За висновком судової палати для розгляду справ про банкрутство (постанова від 27.05.2026 у справі № 908/1194/24) застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 125 КУзПБ, має здійснюватися з урахуванням того, що сама по собі відповідність податкового боргу трирічному критерію не звільняє суд від обов`язку перевірити обставини виникнення такого боргу, обставини майнового стану боржника та його здатності виконати грошові зобов`язання, перебіг процедури реструктуризації та поведінку боржника у межах цієї процедури; оскільки протилежний підхід суперечив би меті процедури реструктуризації боргів.

59. Додатково Судова палата у справі № 908/1194/24 звернула увагу, що інститут неплатоспроможності фізичної особи застосовується до боржника, який об`єктивно неспроможний виконати свої грошові зобов`язання. Тому під час вирішення питання про визнання податкового боргу безнадійним відповідно до ч. 2 ст. 125 КУзПБ суд має перевірити фактичний майновий стан боржника та наявність у нього активів або доходів, достатніх для погашення заборгованості. У разі якщо боржник має реальну можливість задовольнити вимоги кредитора, застосування механізму списання суперечило б меті процедури реструктуризації та принципу справедливого балансу інтересів сторін.

60. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №903/806/20, інститут неплатоспроможності фізичної особи призначений для захисту добросовісного боржника та не може використовуватися як механізм формального припинення зобов`язань без перевірки його поведінки, майнового стану та реальної неплатоспроможності.

61. Отже, положення ч. 2 ст. 125 КУзПБ не встановлюють автоматичного матеріально-правового механізму списання податкового боргу поза межами правового регулювання ПК України, а визначають спеціальний наслідок для податкових вимог у процедурі реструктуризації, який реалізується у взаємозв`язку з приписами податкового законодавства та з урахуванням виконання передбачених Книгою четвертою КУзПБ процесуальних дій.

62. Аналогічний підхід відображений у постанові Верховного Суду від 29.07.2025 у справі №914/1559/24, у якій зазначено, що висновок про списання податкового боргу може бути передчасним, якщо суди не дослідили належним чином обставини платоспроможності боржника, не перевірили результати перевірки декларацій, інвентаризації активів та не надали оцінки доводам щодо добросовісності чи недобросовісності його поведінки.

63. Наведене дає підстави для висновку про те, що розгляд клопотання про визнання податкового боргу безнадійним та його списання одночасно із вирішенням питання про визнання кредиторських вимог податкового органу, як це відбулось під час прийняття оскаржуваних судових рішень, є передчасним. 

64. Насамперед суд має встановити наявність, розмір та правову природу податкових вимог, а також момент узгодження грошового зобов`язання, строку його сплати та першого дня прострочення, після якого відповідна сума набуває статусу податкового боргу, визначивши підстави їх включення до реєстру вимог кредиторів, та лише після вирішення зазначених питань та встановлення всіх обставин, що мають значення для застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ, суд може надати належну правову оцінку доводам щодо віднесення відповідного податкового боргу до безнадійного та можливості його списання.

65. Одночасний розгляд цих питань фактично позбавляє суд можливості послідовно встановити юридично значимі обставини та призводить до передчасних висновків щодо наявності або відсутності підстав для застосування механізму передбаченого ч. 2 ст. 125 КУзПБ.

66. У цьому випадку, суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків щодо відсутності підстав для списання податкового боргу відповідно до ч. 2 ст. 125 КУзПБ, оскільки розглянули це питання за заявою керуючого реструктуризацією Литвиненка Сергія Сергійовича одночасно з розглядом заяви податкового органу про визнання кредиторських вимог.

67. Водночас питання про застосування наслідків передбачених ч. 2 ст. 125 КУзПБ, є похідним від встановлення існування, розміру, періоду виникнення та моменту узгодження грошового зобов`язання, строку його сплати та першого дня прострочення, після якого відповідна сума набуває статусу податкового боргу і має вирішуватись після належної процесуальної перевірки та встановлення всіх обставин, необхідних для застосування зазначеної норми.

68. З урахуванням встановлених у цій справі обставин та мотивів наведених у цій постанові, звернення керуючого реструктуризацією Литвиненка С.С. із клопотанням про списання податкового боргу боржника на підставі положень ч.2 ст. 125 КУзПБ, є передчасним, що є підставою для відмови у задоволенні такого клопотання.

69. З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні клопотання про списання податкового боргу боржника, але з інших підстав. Тому мотивувальні частини цих судових рішень слід змінити, виклавши їх у редакції цієї постанови, а резолютивні частини - залишити без змін. 

70. Доводи касаційної скарги підлягають відхиленню, оскільки зводяться до вирішення по суті питання щодо наявності правових підстав для списання податкового боргу, а також спрямовані на переоцінку висновків судів по суті питання списання податкового боргу та не можуть бути предметом перевірки судом касаційної інстанції на цій стадії розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
71. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення у відповідній частині, не передаючи справу на новий розгляд.
72. Згідно зі статтею 311 цього Кодексу підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
73. За наведених обставин колегія суддів, виходячи з наданих процесуальним законом повноважень, вважає за необхідне змінити оскаржувані судові рішення у цій справі, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови, а в решті судові рішення залишити без змін. 
Розподіл судових витрат
74. З огляду на висновок про зміну мотивувальних частин оскаржуваних рішень із залишенням без змін їх резолютивних частин відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу керуючого реструктуризацією Литвиненка Сергія Сергійовича залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.01.2026 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 у справі №914/1872/25 змінити, виклавши мотивувальні частини цих рішень в редакції цієї постанови.

3. В решті ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.01.2026 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 у справі №914/1872/25 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.І. Картере

В.Г. Пєсков