УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/1199/25 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В. 
Категорія 62 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М., 
суддів: Шалоти К.В., Павицької Т.М.,
за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №289/1199/25 за позовом  ОСОБА_1 до Радомишльської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2025 року, яке ухвалене під головуванням судді Мельника О.В. у м.Радомишлі,

у с т а н о в и в:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Радомишльської міської ради Житомирської області. Просила встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , її ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свій позов обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько ОСОБА_3 . Спадщину після батька прийняла її мати - ОСОБА_2 та рідні брати - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , шляхом подання заяв до Радомишльської державної нотаріальної контори. Її мати ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . До складу спадщини після смерті матері увійшла 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , яку мати фактично успадкувала після смерті чоловіка - ОСОБА_3 . На її звернення про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері нотаріус повідомив, що нею ( ОСОБА_1 ) не доведено факту прийняття спадщини після смерті матері, а до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини вона не зверталася. На момент смерті матері її ( ОСОБА_1 ) зареєстроване місце проживання було відмінним від зареєстрованого місця проживання матері, але вона постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 та здійснювала за нею догляд. Таку обставину в судовому засіданні підтвердять свідки, які є сусідами. 

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, встановивши факт її (позивача) постійного проживання разом із матір`ю на час відкриття спадщини.
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що на момент смерті матері її зареєстроване місце проживання було відмінним від місця проживання, але вона ( ОСОБА_1 ) постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 та здійснювала догляд за матір`ю. Суд першої інстанції допитав свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є сусідами її матері, та підтвердили обставини постійного проживання її (позивача) з матір`ю на час смерті останньої. Відмовляючи у задоволенні позову, суд послався на те, що за переконанням позивача, своє право на оформлення спадкових прав через органи нотаріату вона ( ОСОБА_1 ) реалізувати не може у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю з своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона не заявляла зазначеної вимоги та подана нею позовна заява не містила наявність таких обставин. Окрім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд зазначив, що досліджені у судовому засіданні письмові докази та показання свідків не дають підстави встановити, що з 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права і обов`язки. Водночас, відповідно до частини першої ст.1261 ЦК України вона ( ОСОБА_1 ) є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 , як дочка, тобто, є членом її (матері) сім`ї згідно з частиною четвертою ст.3 СК України на підставі кровного споріднення, тому вирішення питання щодо спадкування майна після смерті матері не потребує доведення нею (позивачем) факту пов`язаності з матір`ю спільним побутом, наявності взаємних прав і обов`язків та не входить до предмету доказування у цій справі, приймаючи до уваги предмет позову та вимоги закону. При цьому, встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю надає особі можливість бути спадкоємцем четвертої черги за законом. Сам факт постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем є достатнім для забезпечення реалізації права особи на спадщину, як спадкоємця першої черги, та додаткового підтвердження наявності спільного побуту та взаємних прав і обов`язків між спадкодавцем та спадкоємцем, що є необхідним для спадкоємців четвертої черги, не потребує. Та обставина, що спадкодавець зареєстрований за іншою адресою не може перешкоджати встановленню дійсності фактичного спільного проживання позивача разом із матір`ю на момент смерті останньої. Судом першої інстанції допит свідків у справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був здійснений неповно, а тому наявна необхідність повторного їх допиту.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити, - рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовом задовольнити, встановивши факт її постійного проживання разом із матір`ю на час відкриття спадщини. При цьому пояснила, що її мати проживала у спірному будинку в селі, а на зиму вона забирала матір до квартири, що у м. Києві.

Представник Радомишльської міської ради у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи Радомишльська міська рада повідомлена належним чином (а.с.126). Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що батьками позивача ОСОБА_1 (дівоче прізвище « ОСОБА_8 »), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 28 квітня 1962 року та про одруження серії НОМЕР_2 від 27 травня 1954 року (а.с.5,6).

Батько позивача - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що доведено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Мати позивача - ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті - місто Радомишль Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 09 грудня 2014 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радомишльського районного управління юстиції у Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис за №224 (а.с.8).

Із витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №81730805 від 02 липня 2025 року спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не заводилася (а.с.9).

Із довідки, виданої Відділом реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Радомишльської міської ради 20 червня 2025 року за №732, слідує, що згідно з будинкової книги на будинок АДРЕСА_1 , проживала ОСОБА_2 , 1923 року народження, на день смерті була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 (а.с.10). Померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №224 від 09 грудня 2014 року. На день смерті ОСОБА_2 , у будинку АДРЕСА_1 зареєстрованих немає. Більше ніхто, крім перерахованих вище осіб, не були зареєстровані на день смерті спадкодавця. Про проживання в житлі спадкодавця осіб без реєстрації міська рада відомостей немає.

Відповідно до довідки, виданої відділом реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Радомишльської міської ради від 22 травня 2025 року за №606, відділ реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Радомишльської міської ради почав працювати з 2016 року, а тому даних стосовно реєстрації місця проживання на день смерті особи немає (а.с.11).

Згідно з виписок із погосподарських книг: будинок АДРЕСА_2 : 1986-1990 роки погосподарська книга №1, господарство №72, ОСОБА_3 – голова господарства, ОСОБА_2 – дружина, ОСОБА_5 – син, ОСОБА_9 – мати; 1991-1995 роки погосподарська книга №1, господарство №72, ОСОБА_3 – голова господарства, ОСОБА_2 – дружина, ОСОБА_5 – син; 2011-2015 роки погосподарська книга №1, господарство №5-1, ОСОБА_2 – голова господарства (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_5 – син (помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ) (а.с.12-13).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 05 березня 2011 року (а.с.14).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 11 березня 2020 року (а.с.15).

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 18 березня 1988 року (а.с.16).

Приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Камінська Л.В. листом від 07 липня 2025 року за №295/01-16 роз`яснила ОСОБА_1 щодо видачі останній свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке належало матері позивача - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що оскільки вона заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори (приватного нотаріуса) в установлений строк не подала та на момент смерті матері зареєстрованою за адресою померлої не була, то вважається такою, що пропустила строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 (а.с.17). Одночасно рекомендовано звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою ст.315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з ст.ст.1216,1217,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст.ст.1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У частині третій ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Приписи частини третьої ст.1268 ЦК України передбачають наявність фактичного постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої ст.1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі №569/15147/17, від 18 листопада 2020 року в справі №523/19010/15, від 02 квітня 2021 року в справі №191/1808/19, від 28 квітня 2021 року в справі №204/2707/19.

Частиною першою ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення ст.29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у ст.33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи в санаторії тощо).

Згідно з пунктами 3.19, 3.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом із реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилася до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо).

Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою ст.1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20.

Згідно з частинами першою-четвертою ст.12, частинами першою, п`ятою та шостою ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша ст.76 ЦПК України). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Допитані судом першої інстанції в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили факт піклування позивача про свою матір та періодичне проживання її разом із матір`ю. Сама позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні в суді першої інстанції пояснювала, що проживає в м.Києві у власній квартирі з 1993 року. На пенсію вийшла три роки тому. Мати була здорова і не потребувала стороннього догляду, але за віком вже погано себе обслуговувала, а тому після смерті брата ОСОБА_10 у 2011 році вона (позивач) постійно доглядала за матір`ю. Проживали то в м.Києві, то в с. Глухів-1 Житомирської області.

Реєстрація постійного місця проживання позивача ОСОБА_1 в місті Києві, у квартирі АДРЕСА_3 , з 1993 року підтверджується копією паспорту із відповідною відміткою (а.с.4 зворот).

Ураховуючи викладені вище письмові докази, які наявні у матеріалах справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач беззаперечними доказами не довела тієї обставини, що вона постійно проживала разом із матір`ю ОСОБА_2 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , ураховуючи також, що допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факти піклування позивача про матір та періодичного проживання позивача з матір`ю, а не постійного. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини матеріали справи не містять. Окрім того, позивач не була обмежена судом першої інстанції у реалізації права на участь у допиті судом першої інстанції свідків, які були викликані та допитані за її ініціативою (у суді апеляційної інстанції позивач підтвердила, що не була обмежена у праві задавати свідкам питання, щоб довести обставини, на які посилається в обґрунтування своєї позиції та які відносяться до предмета доказування у цій справі, виходячи із заявленого нею позову).

Інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення скаржником обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку з додержанням положень ст.89 ЦПК України.

Відповідно до приписів ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча Судді: