ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

17 вересня 2026 року  м. Чернівці  Справа № 718/1198/26

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Лисака І.Н.,
суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.,
за участю секретаря судового засідання: Сарган Ю.В.,
заявник: ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Кіцманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

при розгляді справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 червня 2026 року, ухваленого під головуванням судді Масюк Л.О., дата виготовлення повного тексту оскаржуваного рішення не зазначена,

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, у якій просила оголосити померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановити, що він загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Заяву обґрунтувала тим, що її чоловік ОСОБА_3 проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді водія взводу вогневої підтримки десантно-штурмової роти та 05.11.2023 року внаслідок наступальних дій в напрямку населеного пункту Кринки Херсонської області, під час ворожого артилерійського й танкового обстрілів, виконуючи бойове завдання, пов`язане із захистом Батьківщини, з останнім було втрачено зв`язок.
Зазначила, що у грудні 2023 року отримала сповіщення про те, що її чоловік, матрос ОСОБА_3 , зник безвісті 05 листопада 2023 року біля населеного пункту Кринки Херсонського району, Херсонської області. Ця обставина підтверджена актом проведення службового розслідування за фактом зниклого безвісті військовослужбовця та витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за Провадження №22-ц/822/1637/26
особливих обставин.
Зауважила, що за її заявою зареєстрували кримінальне провадження за частиною першою статті 115 КК України. Відомостей про перебування ОСОБА_3 у полоні немає.
У зв`язку з тим, що тривалий час (понад 6 місяців) будь-яких відомостей про ОСОБА_3 немає, вважає, що є підстави припускати факт загибелі останнього під час бойових дій.
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 червня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням стороною заявника подано апеляційну скаргу, в якій міститься посилання на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Наводить мотиви, викладені в заяві, та вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою її заяву задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Ухвалюючи рішення суд вказав, що надані заявницею та її представником письмові докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_3 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення, що він зник безвісти за особливих обставин.
Наголосив, що бойові дії в селі Кринки Херсонського району Херсонської області розпочалися 24 лютого 2022 року, вказана територія тимчасово окупована, а відтак конкретні обставини справи не дають законних підстав суду для висновку про можливість оголошення ОСОБА_3 померлим до спливу строків, визначених в ч.2 ст.46 ЦК України.
Колегія суддів в повному обсязі не погоджується з такими висновками суду та вважає, що рішення наведеним вимогам закону не відповідає.
З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.9).
Копією повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №3/213 від 13.11.2023 року встановлено, що ОСОБА_3 призваний на військову службу за мобілізацією 31.05.2023 року (а.с.11).
Відповідно до витягу із переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 року, територія Олешківської міської територіальної громади Херсонського району з 24.02.2022 року тимчасово окупована (а.с.50-51).
За сповіщенням сім`ї від 13.11.2023 року №82 вбачається, що матрос ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісти 05 листопада 2023 року біля населеного пункту Кринки Херсонського району Херсонської області (а.с.10).
За витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.11.2023 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 20.11.2023 року зареєстрували кримінальне провадження (№12023262110000314) за частиною першою статті 115 КК України за фактом зникнення безвісти її чоловіка ОСОБА_3 під час виконання військових завдань біля населеного пункту Кринки Херсонського району Херсонської області (а.с.12).
У відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру ветеранів війни №20251201-00119474 від 01.12.2025 року ОСОБА_3 має статус учасника бойових дій (а.с.13).
За витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 09.01.2026 року №20260109-972, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісти на території бойових дій (а.с.14, 15).
За результатами проведеного службового розслідування на підставі рапорта командира десантно-штурмової роти ВЧ НОМЕР_1 від 05.11.2023 року щодо військовослужбовця військової служби за мобілізацією, зарахованого в розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 , встановили, що зникнення безвісти військовослужбовця пов`язане із захистом Батьківщини, вини з боку військовослужбовця службовим розслідуванням не встановлено, вимог нормативно-правових актів не порушено, причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення не встановлено та запропоновано службове розслідування завершити, крім іншого, вважати ОСОБА_3 таким, що зник безвісти за особливих обставин 05.11.2023 року під час захисту Батьківщини.
Крім того, з пояснень матроса ОСОБА_4 стало відомо, що в наслідок наступальних дій в напрямку населеного пункту Кринки Херсонського району під час ворожого артилерійського, танкового обстрілів, виконуючи бойове завдання, матрос ОСОБА_3 безвісті зник. Можливі пошукові дії результату не дали. Аналогічні пояснення надав матрос ОСОБА_5 . Зазначене підтверджується копією акту службового розслідування ВЧ НОМЕР_1 (а.с.16-20).
Стаття 15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.
Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
За пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 46 ЦК України).
За частиною другою статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно із частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Стаття 47 ЦК України визначає, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.
Оголошення громадянина померлим має на меті усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою.
Наголосила, що в частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України.
Виснувала, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.
Зазначила, що для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців, використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.
Зауважила, що мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, закон хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.
Зазначила, що правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.
Керувалася тим, що речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Резюмувала, що визначені статтею 46 ЦК України строки спрямовані суто на те, щоб запобігти ситуації, в якій передчасно буде визнано померлою особу, яка зникла в умовах невизначеності на територіях, де тривають активні бойові дії.
Роз`яснила, що законодавець доповнив частину другу статті 46 ЦК України реченням другим задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа --з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу.
Підсумувала, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309 (далі - Наказ № 309).
У цьому Наказі №309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.
За Наказом №309 датою початку бойових дій у Олешківській міській територіальній громаді Херсонського району є 24 лютого 2022 року.
А згідно витягу із переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28 лютого 2025 року територія Олешківської міської територіальної громади Херсонського району з 24 лютого 2022 року тимчасово окупована.
Оскільки, за встановленими у цій справі обставинами територія, на якій відбулась вірогідна загибель військовослужбовця ОСОБА_3 , на час такої події була територією активних бойових дій, а потім окупована супротивником, то можна вважати, що відлік строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, може бути здійснений у цій справі з часу його зникнення, а саме 05 листопада 2023 року.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголосив Верховний Суд, зокрема, у постановах від 31 травня 2023 року у справі №177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі №607/159/23.
Ці обставини суд встановлює на підставі відповідних доказів, якими можуть бути, зокрема, але не виключно, накази командира військової частини, бойові розпорядження, акти службового розслідування, матеріали кримінального провадження, інформація державних органів та міжнародних інституцій, показання свідків, фото-, відеоматеріали тощо.
Цей перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній окремій справі.
Подібні висновки Верховний Суд сформулював у постановах від 04 березня 2026 року у справі №761/684/25, від 29 квітня 2026 року у справі №577/6144/25.
У постанові від 02 квітня 2025 року у справі №465/3147/22 Верховний Суд розмежував процедури оголошення особи померлою та встановлення факту смерті особи. Зазначив таке:
Цивільне законодавство передбачає декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою: по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років; по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців; по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (див. постанову Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №204/7924/23).
Оголошення особи померлою юридично прирівнюється до фізичної смерті, є припущенням смерті (praesumptio mortis) і має своїм наслідком припинення правоздатності особи. Тому при оголошенні особи померлою суд виходить із презумпції смерті особи, тобто припущення, що на момент розгляду справи особи немає в живих, однак встановити це достеменно неможливо. Оголошення особи померлою здійснюється судом на підставі непрямих доказів або у зв`язку з тривалою безвісною відсутністю.
Натомість відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
У постанові від 28 лютого 2024 року у справі №506/358/22 Верховний Суд зазначив, що заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі №591/1461/19.
Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної влади факту смерті.
Апеляційний суд вважає, що у справі, що переглядається, місцевий суд на основі зібраних у справі доказів зробив необґрунтовані висновки.
За наявних у справі письмових доказів та відкритих джерел можна зробити вірогідне припущення про смерть військовослужбовця ОСОБА_3 , який ймовірно загинув за особливих обставин під час наступальних дій (виконання бойового завдання) в напрямку населеного пункту Кринки Херсонеського району Херсонської області в результаті ворожого артилерійського, танкового обстрілів.
За обставинами справи ОСОБА_3 вже перебуває в Єдиному реєстрі осіб, зниклих безвісти за особливих обставин з 28.12.2023 року, цей факт не просила встановити заявниця у своїй заяві. Заявниця ж на основі обставин зникнення безвісти ОСОБА_3 зробила припущення про вірогідну смерть її чоловіка, який перебував у обставинах, які були винятково небезпечними для його життя.
Тобто, районний суд дослідив наявні матеріли службового розслідування військової частини, інформацію про проведення кримінального провадження щодо обставин ймовірної загибелі ОСОБА_3 , не врахував період часу, протягом якого немає жодних відомостей про військовослужбовця, і відсутність підстав вважати, що ситуація зміниться, та з огляду на те, що пройшло понад два роки з відповідної події та дати відліку строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, дійшов помилкового висновку, відмовивши в задоволенні заяви, оскільки мав зробити вірогідне припущення про смерть військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. При цьому суд не навів жодних контраргументів, не зазначив про наявність підстав вважати, що ОСОБА_3 живий (не здійснив на основі наявних доказів обґрунтованого припущення про це), як і не зауважив про те, що виниклі обставини, які вже є сталими протягом тривалого часу, вірогідно зміняться.
Апеляційний суд констатує, що у справі наявні достатні правові підстави для оголошення померлим ОСОБА_3 у результаті його безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки і оборони України, загибель якого пов`язана з виконанням бойового завдання в умовах воєнного стану.
Подібні висновки за схожих обставин зробив Верховний Суд у постановах від 27.05.2026 року у справі №711/2938/25 та 10.06.2026 року у справі №358/1199/25.
За наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови. 
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 червня 2026 року скасувати та ухвалити нову постанову.
Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Оголосити померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_3 , який зник безвісти 05 листопада 2023 року біля населеного пункту Кринки Херсонського району, Херсонської області під час захисту Батьківщини, з дати набрання рішенням законної сили.
Днем смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вважати дату ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Місцем смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вважати село Кринки Херсонського району, Херсонської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Суддя-доповідач     І.Н. Лисак

Судді:      М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк