ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/4652/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бойка С.С. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2026, якою відмовлено у звільненні ОСОБА_2 з військової служби за сімейними обставинами;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_2 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_3 , особою з інвалідністю ІІ групи, за відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які не можуть здійснювати такий догляд.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.03.2026 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом з проханням звільнити його з військової служби за сімейними обставинами, а саме: відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Вказує, що він є єдиною особою, яка може здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю - ОСОБА_3 , якій встановлено II групу інвалідності, та яка потребує постійного стороннього догляду. 12.03.2026 позивача було повідомлено про відсутність документальних підтверджених підстав для звільнення з військової служби у зв`язку здійснювати постійний догляд за матір`ю, підстава відмови: наявність інших осіб, які можуть здійснювати догляд та старші 18 років, а саме донька 1983 року народження та онука 2005 року народження. Вважаючи відмову протиправною позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/4652/26. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено судове засідання на 19 травня 2026 року.
27 квітня 2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач зазначив, що позивачем рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” від 08.03.2026 не відповідає вимогам норм Закону №2232-XII, Положення №1153/2008, Інструкції № 170, Порядку № 531 в частині подання рапорту встановленим порядком та дотримання процедури звільнення з військової служби, а саме: відсутній витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи; виписка із акту огляду МСЕК серії 10 ААА 189070 від 29.11.2012 немає рекомендацій щодо потреби постійного стороннього догляду за особою; форма первинної облікової документації № 080-4/о: висновок № б/н від 03.10.2025 не передбачає потребу в постійному сторонньому догляді та не входять до переліку документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби у відповідності до пункту 26 частини 5 Додатку 19 до Інструкції № 170, а відповідно не може слугувати документом, який підтверджує потребу в постійному сторонньому догляді; довідка ЛКК від 03.10.2025 № 286 не може прийматися до уваги виходячи з того, що зазначений медичний документ оформлений не висновком, як передбачено абзацом 5 пунктом 26 частини 5 переліку документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби визначеним Додатком 19 до Інструкції № 170, а у вигляді довідки, що суперечить приписам наведеної норми, а саме: «….за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я». Крім того, вказана довідка суперечить виписці із акту огляду МСЕК серії 10 ААА 189070 від 29.11.2012, а відтак не може прийматись, як належний доказ у цій справі. Окрім того, згідно долученого до рапорту акту перевірки сімейного стану встановлено наявність членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, а саме донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
19 травня 2026 року учасники справи у судове засідання не з`явилися, про місце, час та дату судового засідання повідомлені належним чином, позивач у позові просив проводити розгляд справи без його участі. 
Керуючись приписами ч.9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив розглядати справу у письмовому провадженні.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення учасників справи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.
ОСОБА_2 проходить військову службу за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .
08.03.2026 року ОСОБА_2 звернувся із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту на підставі підпункту 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
До рапорту було долучено копія акту перевірки сімейного стану військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_3 №4 від 21.11.2025 року; копія паспорту громадянина України, серія НОМЕР_3 ОСОБА_2 ; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_6 ; витяг з реєстру територіальної громади по ОСОБА_6 №2025/00057677 від 03.01.2025 року; копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 ОСОБА_2 ; копія рішення Пирятинського районного суду Полтавської області у справі №204/2257/25, провадженні №2-528/201 про розірвання шлюбу ОСОБА_1 ; копія паспорту громадянина України, серія НОМЕР_5 ОСОБА_7 ; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_8 ; витяг з реєстру територіальної громади по ОСОБА_8 №2023/010586707 від 26.12.2023 року; копія пенсійного посвідчення ОСОБА_9 № НОМЕР_6 , серія НОМЕР_7 ; копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_8 ОСОБА_10 ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_9 ; копія довідки до акту огляду МСЕК, серія 10 ААА 189070 від 29.11.2012 року; копія висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 03.10.2025; копія довідки про потребу постійного догляду на дому №286 ЛКК КП «Пирятинський центр первинної медико-санітарної допомоги Пирятинської міської ради» від 03.10.2025 року; копія заяви ОСОБА_9 про догляд; копія паспорту громадянина України, серія НОМЕР_10 ОСОБА_4 ; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_4 ; витяг з реєстру територіальної громади по ОСОБА_4 №2025/018692294 від 15.12.2025 року; копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_11 ОСОБА_11 ; копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , серія НОМЕР_12 ; копія паспорту громадянина України ОСОБА_5 ; витяг з реєстру територіальної громади по ОСОБА_5 №2025/018714883 від 15.12.2025 року; копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_13 ОСОБА_5 ; довідка про зарахування до Національної академії внутрішніх справ ОСОБА_5 №46/15-1148 від 16.10.2025 року; копія студентського квитка серія НОМЕР_14 ОСОБА_5 ; виписка із медичної карти стаціонарного хворого №505 КНП КОР «Київський обласний центр ментального здоров`я»; копія посвідчення на дитину з інвалідністю, серія НОМЕР_15 від 05.07.2022 року; копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_16 ОСОБА_14 ; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_14 ; витяг з реєстру територіальної громади по ОСОБА_14 №2025/018714119 від 15.12.2025 року; копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_17 ОСОБА_15 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_16 , серія НОМЕР_18 .
12.03.2026 за результатом розгляду рапорту позивача від 08.03.2026 відповідач пробив висновок про відсутність підстав для його задоволення. В резолюції на рапорті зазначено «відсутність документально підтверджених підстав для звільнення в/сл, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю. Підстава відмови: наявність інших осіб, які можуть здійснювати догляд та старші 18 років – доньку 1983 р.н. та онуку 2005 р.н.».
Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні його з військової служби, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання щодо даних правовідносин передбачені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) .
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частиною 2 статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною 3 статті 1 Закону № 2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами частин 1, 3 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (надалі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
За приписами статті 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Військовий стан в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, затвердженими Законами України, та на даний час військовий стан в Україні триває.
Частиною 4 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі по тексту - Положення №1153/2008, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
За приписами пункту 5 Положення №1153/2008 громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.
Згідно з пунктами 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
Так, підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з приписами пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 встановлено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України. 
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170), визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Відповідно до пункту 1.5 Інструкції № 170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.
Згідно пункту 5 додатку 19 до Інструкції № 170 через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин.
Зокрема, підпунктом 26 пункту 5 Додатку 19 до Інструкції № 170 встановлено, що у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, подаються:
- документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
- один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
- один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21 вересня 2015 року № 946;
- висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, про потребу в постійному догляді.
Отже, для звільнення з військової служби за наведеною обставиною, військовослужбовець має документально підтвердити сукупну наявність слідуючих обставин: - наявність в одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) статусу особи з інвалідністю І чи ІІ групи; - необхідність здійснювати постійний догляд за такою особою; - відсутність в особи з інвалідністю І чи ІІ групи інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто, інші особи, крім військовослужбовця, які можуть здійснювати постійний догляд особи з інвалідністю І чи ІІ групи, відсутні), або інші члени сім`ї особи з інвалідністю І чи ІІ групи першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.
Позивач обґрунтовує наявність підстав для звільнення з військової служби необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, яка є інвалідом ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, а також вказує на відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть надати такий догляд.
Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 .
Відповідно до довідки МСЕК від 29.11.2012 серії 10 ААА 189070 від 29.11.2012 року; копії висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 03.10.2025; копії довідки про потребу постійного догляду на дому №286 ЛКК КП «Пирятинський центр первинної медико-санітарної допомоги Пирятинської міської ради» від 03.10.2025 року ОСОБА_8 29.11.2012 встановлено ІІ групу інвалідності безстроково та ОСОБА_7 потребує постійного стороннього догляду.
Як слідує з витягу з Реєстру територіальної громади №2023/010586707 від 26.12.2023 місце проживання ОСОБА_9 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_7 має сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та онуку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 (витяг з Реєстру територіальної громади №2024/006393636 від 31.05.2024).
Зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 - АДРЕСА_2 (витяг з реєстру територіальної громади №2025/015355459 від 19.10.2025), має дитину з інвалідністю ОСОБА_14 (діагноз - дитячий аутизм). 
ОСОБА_5 відповідно до довідки Навчально-наукового інституту права та психології Національної академії внутрішніх справ від 16.10.2025 №46/15-1148 є студенткою 3 курсу Національної академії внутрішніх справ, зарахована на денну форму навчання. 
Інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за ОСОБА_3 відсутні.
Відповідно до Акту перевірки сімейного стану військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_3 №4 від 21.11.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 проведено перевірку сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 та особи, за якою військовослужбовець здійсню/ здійснюватиме постійний догляд – його матері ОСОБА_9 та з`ясовано, що ОСОБА_7 має ІІ групу інвалідності безтерміново. Необхідність здійснення постійного стороннього догляду підтверджено висновком про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 03.10.2025 ЛКК КП «Пирятинський центр первинної медико-санітарної допомоги Пирятинської міської ради». Відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення.
Суд звертає увагу, що позивач надав відповідачу наявні в нього документи, в тому числі документи, що підтверджують неможливість інших членів сім`ї здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю ІІ групи, а також заяву згідно з додатком 22 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (пункт 14.30 розділ ХІV).
Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_7 має окрім сина ОСОБА_1 ще доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та онуку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Проте, донька ОСОБА_4 проживає у АДРЕСА_2 та має дитину з інвалідністю ОСОБА_14 (діагноз -дитячий аутизм), а онука ОСОБА_5 зарахована 29.08.2023 року на денну форму навчання до Національної академії внутрішніх справ (м. Київ), є студенткою 3 курсу.
Абзацами першим, третім частини другої статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 у справі №5-рп/99, до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.
Як встановлено частиною четвертою статті 3 Сімейного кодексу України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Поняття "постійний догляд" передбачає не епізодичну чи матеріальну допомогу, а щоденну, безпосередню фізичну участь у житті особи, яка потребує догляду, допомогу у самообслуговуванні, забезпеченні її життєвих потреб та безпеки.
Здійснення такого догляду особою, яка проживає в іншій області України,є об`єктивно неможливим.
Верховний Суд у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 зазначив, що при вирішенні питання про звільнення необхідно враховувати не лише формальну фізичну наявність інших родичів, але й їхню реальну здатність здійснювати догляд. Зокрема, поняття "відсутність іншого члена сім`ї" охоплює не тільки випадки, коли такого родича немає фізично, а й коли він є, але не може виконувати обов`язки з догляду через об`єктивні обставини. Таким чином, наявність інших дорослих дітей, які не можуть піклуватися про родича за станом здоров`я, місцем перебування чи службою, не є перешкодою для звільнення відповідного військовослужбовця. Відмова у звільненні за таких обставин порушує принципи соціального захисту і пріоритет права особи з інвалідністю на належний догляд. 
Верховний Суд підсумував, що у випадку відсутності іншої особи, здатної здійснювати опіку, звільнення одного з військових для забезпечення догляду є правомірним та соціально справедливим рішенням. Критично важливо не формальне існування інших родичів, а наявність сукупності умов: документально підтверджена потреба у постійному догляді (інвалідність I чи II групи або висновок ЛКК/МСЕК) та відсутність іншої особи, здатної фактично та постійно такий догляд забезпечувати.
За викладених обставин та враховуючи вищевказану позицію Верховного Суду, при прийнятті рішення у цій справі суд враховує, що формальна наявність у ОСОБА_9 іншої повнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 яка об`єктивно не може виконувати обов`язки з догляду за матір`ю через проживання в іншій області, а також через те що вона має дитину з інвалідністю, а також враховує наявність у ОСОБА_9 онуки ОСОБА_5 , яка навчається в Національній академії внутрішніх справ у місті Києві на денній формі навчання, а тому також об`єктивно не може виконувати обов`язки з догляду за бабусею, не повинна бути перешкодою для звільнення позивача, як військовослужбовця, з військової служби, якщо він фактично є єдиною особою, здатною такий догляд забезпечити. 
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, застосовуючи викладене вище тлумачення закону, суд в цій справі приходить до висновку, що матеріалами адміністративної справи підтверджена фактична відсутність членів сім`ї особи з інвалідністю II групи ОСОБА_9 , матері військовослужбовця ОСОБА_1 , які були б здатні здійснювати догляд за нею.
З огляду на викладене, суд вважає, що відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не відповідає критерію правомірності, передбаченому статтею 2 КАС України.
З приводу позовних вимог щодо зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби, суд зазначає таке.
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Комітет Міністрів Ради Європи сформулював принципи, які слугують змістовими гарантіями ухвалення справедливого рішення. Здійснюючи дискреційні повноваження, адміністративний орган: переслідує лише ту мету, задля якої його наділено такими повноваженнями; дотримується принципу об`єктивності й безсторонності, враховуючи лише ті чинники, які стосуються конкретної справи; дотримується принципу рівності перед законом, не допускаючи несправедливої дискримінації; забезпечує належну рівновагу між несприятливими наслідками, які його рішення може мати для прав, свобод чи інтересів осіб, та переслідуваною при цьому метою; приймає своє рішення в межах строку, прийнятного під кутом зору питання, яке вирішується; забезпечує послідовне застосування загальних адміністративних приписів з одночасним врахуванням конкретних обставин кожної справи.
У пункті 2.4 Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 3-рп/2016 ідеться про те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України), одним з елементів якого є правова визначеність положень законів та інших нормативно-правових актів.
За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці, неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).
Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості в особи передбачати дії цих органів.
Практика ЄСПЛ свідчить, що надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети цього заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (див. рішення від 02 листопада 2006 року у справі "Волохи проти України", від 02.08.1984 у справі "Мелоун проти Сполученого Королівства").
Аналогічні висновки щодо відсутності дискреції у подібних відносинах та необхідності судом розглядати справу по суті спору ухвалені Верховним Судом у постановах 27.02.2025 у справі №380/16966/24, від 24.04.2024 у справі №140/12873/23.
Ураховуючи наведене, не втручаючись у дискреційні повноваження відповідача, установивши достатність підстав, які підтверджуються відповідними доказами у справі, щодо звільнення позивача відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26, пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю з числа осіб з інвалідністю ІІ групи та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26, пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.
Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 3, 6-10, 77, 139, 229, 241-245, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_19 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄРДПОУ НОМЕР_20 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26, пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26, пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя	 	С.С. Бойко