Справа № 598/592/26
провадження № 1-кп/598/114/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2026 р.   Збаразький районний суд Тернопільської області 

в складі : головуючого судді ОСОБА_1 
секретаря ОСОБА_2 

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , інших учасників кримінального провадження: представника потерпілого ОСОБА_6 , 
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі кримінальне провадження за №598/592/26 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Манява Богородчанського району Івано-Франківської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,
за ч. 4 ст. 197-1 КК України,
встановив: 
Влітку 2011 року у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на самовільне зайняття земельної ділянки, що знаходиться в охоронній зоні, а саме поряд із залізничним переїздом на перегоні «Збараж-Тернопіль» в частині наближено 128км+600м. та неподалік житлового будинку №151 по вул.Грушевського у місті Збараж Тернопільської області, з метою самовільного будівництва нежитлового приміщення для зберігання особистих речей.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи всупереч встановленим правилам щодо охорони земель, порушуючи вимоги законодавства щодо особливого порядку надання земельних ділянок у користування та оренду, достовірно знаючи, що у нього відсутні будь-які дозвільні документи на право власності, користування або оренду земельної ділянки, діючи умисно, у 2011 році самовільно збудував нежитлове господарське приміщення на самовільно зайнятій земельній ділянці, площею 0,0009 га, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.112 Земельного кодексу України, знаходиться в охоронній зоні, на відстані 65 м. від залізничної колії регіональної філії «Львівської залізниці» АТ «Укрзалізниця», поряд із залізничним переїздом на перегоні «Збараж-Тернопіль» в частині наближено 128 км + 600 м та неподалік житлового будинку №151 по вул.Грушевського у м.Збараж Тернопільської області, яким користується по даний час.
Суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 є винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, як за ознаками самовільного будівництва будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронній зоні.
Під час досудового розслідування даного кримінального провадження, а саме 24 березня 2026 року, між прокурором Збаразького відділу Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469, 472, 473 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно даної угоди, прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій останнього за ч. 4 ст. 197-1 КК України. При цьому, ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення. Також, сторони узгодили покарання, яке слід призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, у виді позбавлення волі на строк 01 рік. Також, враховуючи особу винного, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюють ОСОБА_4 , та те, що останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, добровільно відшкодував завдану шкоду, наявність інших обставин, які пом`якшують покарання, сторони дійшли згоди щодо можливості звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст.75 КК України та встановлення йому іспитового строку. ОСОБА_4 погоджується з таким видом і мірою покарання. В даній угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України, які роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_4 ..
Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши вищевказану угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального кодексу України та Закону, суд приходить до висновку, що вищевказана угода може бути затверджена з таких мотивів.
Так, відповідно до положень ч.2 та ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Частиною 5 ст.469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 197-1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, внаслідок яких шкоду завдано АТ «Українська залізниця». Представник потерпілого ОСОБА_6 надав письмову згоду прокурору на укладення даної угоди про визнання винуватості. Правову кваліфікацію кримінального правопорушення органами досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено під час досудового розслідування, узгоджена сторонами міра покарання відповідає вимогам КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, а її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, і наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що обвинувачений не має можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом встановлено не було, що не заперечував у судовому засіданні і сам обвинувачений ОСОБА_4 .. 
Умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
З огляду на вказане суд приходить до висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для затвердження вищевказаної угоди про визнання винуватості і призначення узгодженої сторонами міри покарання.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.369, 371, 373, 374, 392, 394, 474, 475 КПК України, суд,
ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 24 березня 2026 року між прокурором Збаразького відділу Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за №598/592/26.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, призначивши йому покарання у виді 01 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із визначенням іспитового строку 01 (один) рік.
Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до п. 15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини.
На даний вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, а для особи, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.
Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_7