ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року
м. Київ

справа № 676/5247/24
провадження № 61-5583св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя - доповідач), Сакари Н. Ю., Сердюка В. В.
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
відповідач - Головне управління Державної податкової служби у Хмельницькій області;

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2025 року у складі судді Швець О. Д. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 квітня 2026 року у складі колегії суддів: Костенка А. М., Гринчука Р. С., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області (далі - ГУ ДПС у Хмельницькій області) про зняття арешту з майна.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 1997 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 помер, який також був співвласником цієї квартири. Позивач як дружина та спадкоємець першої черги за законом звернулась із заявою про прийняття спадщини, але їй повідомлено, що на квартиру накладено арешт, який зареєстрований Першою Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою 20 червня 2007 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів на нерухоме майно на підставі ухвали Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04 жовтня 1996 року. Також згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, зазначено власником майна є ОСОБА_3 , таке прізвище взагалі невідоме.

Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 18 червня 1996 року ОСОБА_4 , (у тексті прізвище ОСОБА_4 ) та ОСОБА_5 засуджено за частиною другою статті 140 КК України з конфіскацією майна, належного їм на праві власності. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

Вважає, що накладення арешту на квартиру є необґрунтованим і таким що порушує її право на володіння та розпорядження майном, тому просила зняти арешт, який накладено на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження 5172316, зареєстрований 20 червня 2007 року Першою Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження ухвала б/н від 04 жовтня 1996 року.

Короткий зміст судових рішень 

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 02 квітня 2026 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Знято арешт, який накладено на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження 5172316, зареєстрований 20 червня 2007 року Першою Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження ухвала б/н від 04 жовтня 1996 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ГУ ДПС у Хмельницькій області не надано належних та достатніх доказів для висновку, що вони не є належним відповідачем у справі.

Апеляційний суд, погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважав, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Матеріалами справи підтверджується, що позивачка є власником обтяженої квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10 січня 1997 року. Право власності зареєстровано Кам`янець-Подільським МБТІ від 23 січня 1997 року № 25-8516. Тобто право власності на зазначену квартиру було оформлено після ухвалення рішень Кам`янець-Подільським міськрайонним судом (ухвала від 04 жовтня 1996 року) і ОСОБА_4 не був її власником ні на час постановлення вироку суду, ні на час її приватизації 10 січня 1997 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

24 квітня 2026 року через підсистему Електронний суд представник 
ГУ ДПС у Хмельницькій області - Лічман Л. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 квітня 2026 року, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 12 квітня 2021 року у справі № 564/2227/17, від 08 грудня 2021 року у справі № 206/6434/17, від 24 травня 2023 року у справі № 299/2931/17, що передбачає вимоги пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2026 року відкрито касаційне провадження в справі та витребувано її матеріали із Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області.

15 червня 2026 року справа № 676/5247/24 надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга представника ГУ ДПС у Хмельницькій області - Лічман Л. В. мотивована тим, що позов пред`явлено до неналежного відповідача та не до всіх належних відповідачів, внаслідок чого суди зробили помилковий висновок про задоволення позову.

Звертає увагу на те, що у 2012 році відбулась суттєва зміна щодо роботи з конфіскованим майном: із цього часу податковий орган здійснює роботу лише з конфіскованим майном, вилученим за порушення митного та податкового законодавства.

Вважає, що відносини щодо яких виник спір, знаходяться за межами компетенції, функцій та повноважень податкової служби, тому ГУ ДПС у Хмельницькій області не є належною стороною у справі.

Судами попередніх інстанцій не взято до уваги, що задоволення вимог позивача саме до ГУ ДПС у Хмельницькій області, призведе до неможливості реального виконання даного рішення у зв`язку з відсутністю механізму та компетенції у ГУ ДПС у Хмельницькій області щодо зняття арешту з майна.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 1997 року належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 , яка приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Право власності на цих осіб зареєстровано Кам`янець-Подільським МБТІ за №25-8516 від 23 січня 1997 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 06 січня 2021 року.

З метою оформлення спадщини, яка складається з частки в зазначеній квартирі, позивачка звернулась до Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори. Державний нотаріус Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори роз`яснила листом від 29 квітня 2024 року № 494/01-16, що на квартиру АДРЕСА_1 , накладений арешт на підставі ухвали Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04 жовтня 1996 року.

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження - арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 5172316; обтяження зареєстровано 20 червня 2007 року за № 5172316 реєстратором: Перша Кам`янець-Подільська державна нотаріальна контора; підстава обтяження ухвала Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04 жовтня 1996 року власник: ОСОБА_3 .

Згідно копії свідоцтва про смерть син позивачки мав прізвище ОСОБА_4 .

Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 18 червня 1996 року ОСОБА_4 було засуджено за частиною другою статті 140 КК України до 2-х років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. На підставі статті 46-1 КК України виконання вироку в частині основної міри покарання відстрочено на один рік. 

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 07 квітня 2001 року.

2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, щокасаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним критеріям оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України «Про виконавче провадження» на час виникнення спірних правовідносин) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Такі ж положення викладені у частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у чинній редакції.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний податковий орган, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Отже, у випадках, коли арешт майна проводиться для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, підлягає вирішенню питання щодо відповідної участі у справі відповідного територіального органу Державної податкової служби України.

ГУ ДПС у Хмельницькій області, оскаржуючи судові рішення в касаційному порядку, не оспорює наявність підстав для зняття арешту з майна, водночас посилається на те, що не може бути відповідачем у цій справі.

Колегія суддів з такими доводами касаційної скарги не погоджується, оскільки у разі, коли арешт майна проводиться з метою забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, відповідати за заявленими вимогами про скасування обтяження у вигляді арешту майна має саме відповідний територіальний орган Державної податкової служби України, що має фіскальні функції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі 
№ 905/386/18, на яку міститься посилання у касаційній скарзі, зроблено висновок про те, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Такий висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19).

Посилання у касаційній скарзі на те, що дії ГУ ДПС у Хмельницькій області не призвели до порушення прав позивачки, тому контролюючий орган не має бути відповідачем у справі, також не заслуговують на увагу, оскільки у випадках, коли арешт майна проводиться для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, підлягає вирішенню питання щодо відповідної участі у справі відповідного територіального органу Державної податкової служби України.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, зокрема, у постановах від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19, від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20, від 19 березня 2025 року у справі № 676/1280/24, від 05 листопада 2025 року у справі № 345/6246/24, від 29 червня 2026 року у справі №676/4014/25, в яких позовні вимоги про зняття арешту з майна були заявлені саме до територіальних органів податкової служби.

Отже, належним відповідачем за позовом про зняття арешту з майна, де арешт було накладено для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, є відповідний територіальний орган Державної податкової служби України. З огляду на те, що позивачка пред`явила позов до належного відповідача (ГУ ДПС у Хмельницькій області), суди обґрунтовано задовольнили позов.

Судами встановлено, що в матеріалах справи відсутня ухвала суду від 04 жовтня 1996 року, якою накладено арешт на спірну квартиру, на запити апеляційного суду така ухвала надана не була з урахуванням часу її винесення та термінів зберігання.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виснував про те, що ухвала суду була винесена щодо спірної квартири, власниками якої були батьки ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а не сам ОСОБА_4 , який був засуджений вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 18 червня 1996 року за частиною другою статті 140 КК України до 2-х років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, то можна дійти висновку, що вищевказана ухвала суду могла бути винесена в межах цієї кримінальної справи з метою забезпечення можливого виконання вироку суду у вигляді конфіскації майна.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд вважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не бере до уваги доводи касаційної скарги за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, про неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків, викладених упостановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 12 квітня 2021 року у справі № 564/2227/17, від 08 грудня 2021 року у справі № 206/6434/17, від 24 травня 2023 року у справі № 299/2931/17, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій їм не суперечать.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, значною мірою зводяться до встановлення протилежних зазначеному обставин та переоцінки доказів. Водночас встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16).

Наявність у заявника іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь заявника.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованого і правильного висновку судів попередніх інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За правилами частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновку судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 
18 березня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 квітня 2026 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
В. В. Сердюк