ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" липня 2026 р. Справа №910/9438/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сковородіної О.М.
суддів: Горбасенка П.В. 
Колесника Р.М. 

секретар судового засідання Фурсов Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалт Сістем"
на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 (суддя - О.А. Грєхова, повний текст складений 29.01.2026)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалт Сістем"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерне товариство "Альтбанк"
про стягнення 1 807 229,40 грн,

за участю представників:
від позивача: Олексів Н.М. (в режимі відеоконференції),
від відповідача: Підлипенський Д.В.,
від третьої особи: не з`явився,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Сістем» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення 1 807 229,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» всупереч умовам договору про закупівлю послуг №4600009599 від 24.06.2024 та ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі» не повернуло суму гарантійного платежу, яка була отримана останнім в якості забезпечення виконання вищевказаного договору за банківською гарантією № 116034/V-1670 від 17.06.2024, виданою Акціонерним товариством «Альтбанк».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі Акціонерне товариство «Альтбанк» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва №910/9438/25 від 19.01.2026 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалт Сістем" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про стягнення 1 807 229,40 грн. було відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалт Сістем" 12.02.2026 (зареєстрована 13.02.2026) у встановлений процесуальний строк через електронний кабінет подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення у повному обсязі, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

1) як зазначає скаржник, договір укладений за результатами відкритих торгів, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню не лише норми Цивільного кодексу України, а й норми Закону України «Про публічні закупівлі», який є спеціальним законом;
2) також позивач зазначає, що роботи за договором були виконані позивачем у повному обсязі на загальну суму 30 787 597,89 грн, прийняті відповідачем без жодних зауважень щодо якості й обсягів та повністю оплачені, що підтверджується актом про завершення виконання робіт від 18.04.2025. Відтак, з моменту повного виконання робіт забезпечувальна функція гарантії є вичерпаною, а підстава для подальшого забезпечення договору припиняється;
3) укладений договір не передбачає трансформацію отриманих за гарантією сум у штрафну санкцію за несвоєчасне виконання робіт, оскільки в розділі 11 договору (зокрема п. 11.2.1) передбачені спеціальні санкції за прострочення, а також механізми їх утримання;
4) положення договору не можуть змінювати вимоги статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі», у зв`язку з чим, якщо роботи виконані позивачем у повному обсязі (хоч навіть із простроченням), гарантія має бути йому повернена. Тобто обов`язок замовника повернути забезпечення після виконання переможцем процедури закупівлі договору виникає в силу закону, незалежно від того, чи такі умови передбачені самим договором про закупівлю;
5) на думку позивача, подальше утримання відповідачем отриманих за гарантією коштів (1 807 229,40 грн) після повного прийняття результату робіт зумовлює для нього подвійне майнове задоволення. Одночасне отримання і результату робіт, і суми гарантії суперечить загальним засадам цивільного законодавства (справедливості, добросовісності та розумності), встановленим статтею 3 ЦК України, та є зловживанням правом у розумінні статті 13 ЦК України;
6) судом першої інстанції не враховано, що у цій справі необхідно розмежовувати підстави для отримання грошових коштів за гарантією під час виконання договору та підстави для їх повернення після повного виконання такого договору (досягнення його мети). Крім того, у рішенні суду першої інстанції не зазначено, які саме майнові вимоги замовник задовольнив за рахунок гарантії.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалт Сістем" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі №910/9438/25 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено судове засідання з розгляду скарги, встановлено строк на подання відзиву та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи.

06.03.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та просить залишити його без змін, а скаргу - без задоволення.
Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що на дату закінчення встановленого Договором строку виконання робіт (тобто на 21.03.2025) Замовником та Підрядником не було підписано Акт про завершення виконання Робіт та були відсутні всі підписані сторонами акти приймання виконаних робіт. Отже, на вказану дату передбачені умовами Договору Роботи не були виконані в повному обсязі. Недотримання принципу обов`язковості договору та ігнорування його умов, зокрема і в частині визначених сторонами способу передачі та підтвердження фактично виконаних робіт, а також моменту, з якого договір вважається виконаним, нівелюватиме суть та призначення господарського договору як правового інституту. Оскільки Підрядником допущено неналежне виконання зобов`язання за Договором в частині недотримання строків виконання робіт, ТОВ «Оператор ГТС України» правомірно стягнуло кошти за банківською гарантією у зв`язку з настанням гарантійного випадку.
Крім того, на переконання відповідача, гарантія не є мірою цивільно-правової відповідальності, настання якої можливе лише за наявності вини боржника (неустойка, завдаток), а тому при реалізації гарантії вина боржника не має значення, достатньо лише факту порушення останнім (боржником) забезпеченого зобов`язання. Грошове зобов`язання, що виникає за договором гарантії, є зобов`язанням між гарантом та бенефіціаром, а не між бенефіціаром і принципалом.
Відповідач також вважає безпідставними доводи скаржника, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.12.2025 у справі № 910/3776/25, які є релевантними до обставин даної справи. Згідно з цими висновками, помилковим є твердження, що підставою утримання банківської гарантії є саме невиконання договору, а не змісту чи строків виконання зобов`язань за ним, оскільки обставини виконання робіт із простроченням є неналежним виконанням, а тому відсутні підстави для повернення забезпечення.

20.04.2026 на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 у справі №910/9438/25 від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення по справі, у яких останній деталізує свою правову позицію щодо підстав стягнення та утримання гарантії.
Так, у поданих поясненнях відповідач зазначає, що з урахуванням Додаткової угоди №1 до договору роботи мали бути виконані до 21.03.2025. Проте на вказану дату замовником та підрядником не було підписано Акт про завершення виконання робіт та були відсутні всі підписані сторонами акти приймання виконаних робіт, отже, роботи не були виконані в повному обсязі. Відповідно, як вказує відповідач, підрядником допущено неналежне виконання зобов`язання за договором в частині недотримання строків виконання робіт, у зв`язку з чим ТОВ «Оператор ГТС України» правомірно стягнуло кошти за банківською гарантією.
Обґрунтовуючи те, які саме його вимоги були задоволені за рахунок гарантії, відповідач посилається на положення пункту 12.8 договору та підпункту 7.3.1 пункту 7.3 договору, згідно з яким підрядник зобов`язаний виконати роботи якісно та у встановлені графіком виконання робіт строки. Зауважує відповідач і на тому, що письмова вимога ТОВ «Оператор ГТС України» була направлена на задоволення останнім вимог щодо виконання позивачем умов договору у частині дотримання строків та виконання ТОВ «Консалт Сістем» підпункту 7.3.1 пункту 7.3 договору. 
Як наголошує відповідач, сторони передбачили в договорі умови, за якими банківська гарантія забезпечує зобов`язання не тільки у разі його невиконання, а також у разі неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов щодо строку.

В межах судових засідань представники сторін надали суду усні пояснення по суті апеляційної скарги та спірних правовідносин.

Крім того, на стадії судових дебатів, представник відповідача надав суду примірник письмової промови у судових дебатах, зі змісту якої вбачається, що пункти 4.1, 12.8 та 12.9 договору позивачем ані в рамках цієї судової справи, ані у будь-який інший спосіб не оскаржувались та сторонами не змінювались у договірному порядку. Відтак, керуючись принципом обов`язковості договору, відповідач легітимно очікував на їх дотримання. За твердженням представника відповідача, положення статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» мають диспозитивний характер та не обмежують права учасників цивільних правовідносин відступити від її положень у договорі з урахуванням принципу свободи договору (стаття 6 ЦК України), а тому домовленість сторін, закріплена у п. 12.9 договору, є обов`язковою для застосування. На підтвердження підходу щодо застосування умов договору як індивідуального регулятора правовідносин, що превалює над нормами цивільного законодавства, відповідач посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.02.2024 у справі № 910/5436/22.
Спростовуючи доводи позивача щодо неможливості одночасного стягнення гарантії та застосування штрафних санкцій, представник відповідача звертає увагу на висновки Верховного Суду у постанові від 21.12.2018 у справі № 918/7/18. Згідно з цими висновками, неустойка і банківська гарантія є різними способами захисту прав та різними засобами забезпечення виконання зобов`язань, вони мають різну правову природу, не є взаємовиключними, а тому сплата коштів за гарантією і сплата штрафних санкцій не належать до одного виду відповідальності.
Також, на переконання відповідача, посилання позивача на правові висновки Верховного Суду у справах № 910/12114/23 та № 910/11352/24 були обґрунтовано відхилені судом першої інстанції через неподібність відповідних умов договорів. 
Натомість відповідач просить суд врахувати релевантні висновки Верховного Суду у справах №910/3776/25 та №910/6757/25 щодо наслідків прострочення виконання зобов`язання.

Колегія суддів, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи зазначає наступне.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій і підтверджується матеріалами справи 24 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортних систем України» (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Сістем» (далі - підрядник, позивач) укладено Договір про закупівлю послуг № 4600009599 (далі - Договір), за умовами якого підрядник за завданням замовника, відповідно до умов цього Договору, зобов`язується на свій ризик надати послуги: електромонтажні роботи (Ремонт систем засобів безпеки КС Ужгород Закарпатського ЛВУМГ) відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації (які, з урахуванням частини 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (зі змінами та доповненнями) є послугами, а відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України є роботами, далі - роботи), а замовник - прийняти та оплатити такі роботи відповідно до умов цього Договору (пункт 1.1 Договору).
Відповідно до пункту 1.2 Договору склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені технічними, якісними та кількісними характеристиками (Додаток № 1), договірною ціною (Додаток № 2) та графіком виконання робіт (Додаток № 3), які є невід`ємною частиною Договору.
Згідно з пунктом 3.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 2 від 28.03.2025) загальна вартість виконуваних робіт за цим Договором, що є ціною Договору згідно з Договірною ціною (Додаток № 2) становить: 31 398 357,08 грн, в тому числі ПДВ 20% - 5 233 059,52 грн.
Пунктом 4.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 19.02.2025) сторони погодили, що підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 270 календарних днів з дати укладання цього Договору.
Відповідно до п. 4.2 Договору підрядник зобов`язується виконати роботи з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником Графіку виконання робіт (Додаток № 3).
Датою закінчення виконання підрядником робіт за Договором, згідно з п. 4.4, вважається дата підписання сторонами акту про завершення виконання робіт. Виконання робіт може бути закінчено підрядником достроково за умови письмової згоди замовника.
У відповідності до пункту 4.5 Договору місце виконання робіт (далі - Об`єкт): об`єкти ТОВ «Оператор ГТС України».
Згідно з пунктом 5.1 Договору передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін.
Пунктом 7.3.1 Договору визначено, що підрядник зобов`язаний виконати якісно та у встановлені графіком виконання робіт (Додаток № 3) строки роботи відповідно до технічних, якісних та кількісних характеристик (Додаток № 1), ДБН та іншої нормативної документації.
Відповідно до умов пункту 6 розділу VI тендерної документації процедури закупівлі по предмету закупівлі «Електромонтажні роботи (Ремонт систем засобів безпеки КС Ужгород Закарпатського ЛВУМГ» згідно оголошення про проведення процедури закупівлі № UA-2024-05-30-009757-a, оприлюдненого на веб-порталі Уповноваженого органу « 30» травня 2024 року, підрядник зобов`язується надати замовнику не пізніше дати укладення цього Договору в забезпечення виконання Договору безвідкличну безумовну банківську гарантію (далі - Гарантія) на суму 1 807 229,40 грн, що становить 5% відсотків ціни цього Договору (пункт 12.1 Договору).
У пункті 12.8 Договору узгоджено, що у разі невиконання (неналежного виконання) підрядником свої зобов`язань за цим Договором замовник має право одержати задоволення своїх вимог, передбачених умовами цього Договору та чинним законодавством України, на умовах визначених гарантією.
Під невиконанням (неналежним виконанням) підрядником основного зобов`язання за цим Договором сторони розуміють невиконання робіт підрядником у строк виконання робіт визначений в пункті 4.1 Договору.
Згідно з п. 12.9 Договору забезпечення виконання Договору повертається за умови повного та належного виконання підрядником умов Договору та настання граничної дати оплати (остаточного розрахунку) згідно з умовами Договору, протягом 5 банківських днів з дня настання таких обставин.
Повернення забезпечення виконання Договору здійснюється шляхом направлення відповідного листа (повідомлення) підряднику або банку-гаранту, у разі надання підрядником забезпечення виконання Договору у вигляді оригіналу банківської гарантії в паперовій формі.
Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє протягом 300 календарних днів з дати укладення. В частині гарантійних зобов`язань Договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 13.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 19.02.2025).
Пунктом 13.2 Договору визначено, що закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від виконання обов`язків, взятих на себе за цим Договором та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.
Додатком №3 (в редакції Додаткової угоди № 1 від 19.02.2025) до Договору сторонами узгоджено Графік виконання робіт, відповідно до якого граничний термін виконання робіт - 270 календарних днів.
17 червня 2024 року між Акціонерним товариством «Альтбанк» (далі - банк, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Сістем» (принципал) укладено Договір про надання гарантії № 116034/V-1670, за умовами якого банк надає гарантію в сумі гарантії на строк дії гарантії в спосіб надання гарантії, а принципал зобов`язується сплатити комісію, а також сплатити регрес у строк сплати регресу та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
На виконання умов Договору, Акціонерним товариством «Альтбанк» видано Банківську гарантію № 116034/V-1670 від 17.06.2024 (далі - Гарантія), за умовами якої гарант безвідклично та безумовно зобов`язується протягом 5 банківських днів після одержання гарантом оформленої належним чином письмової вимоги бенефіціара сплатити бенефіціару суму, зазначену в письмовій вимозі бенефіціара, в межах повної (максимальної) суми гарантії, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов, за умовами, що в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена у зв`язку з невиконанням/неналежним виконанням принципалом зобов`язань за Договором.
Ця гарантія набирає чинності з дати видачі та діє включно до 30.04.2025.
За результатами виконання робіт за Договором, сторонами складено та підписано Акти приймання виконаних будівельних робіт № 1 за грудень 2024 року на суму 712 303,49 грн, № 2 за лютий 2025 року на суму 3 131 747,53 грн (з Актом вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт на суму 16 505 617,48 грн), № 3 за березень 2025 року на суму 1 642 997,21 грн (з Актом вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт на суму 6 754 533,55 грн), № 4 за квітень 2025 року на суму 905 594,63 грн, Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2024 року на суму 712 303,49 грн, за лютий 2025 року на суму 19 864 325,81 грн, за березень 2025 року на суму 8 397 530,76 грн, за квітень 2025 року на суму 905 594,63 грн, видаткову накладну № 37 від 27.09.2024 на суму 1 134 804,00 грн.
Також, на виконання п. 4.4 Договору, 18 квітня 2025 року сторонами складено та підписано Акт про завершення виконання робіт, відповідно до п. 2 якого, підрядник виконав роботи з ремонту систем засобів безпеки КС Ужгород Закарпатського ЛВУМГ згідно вказаного Договору на загальну суму 30 787 597,89 грн, з ПДВ; обсяг та якість виконаних робіт відповідають вимогам Договору, робочій документації, державних будівельних норм та стандартів, інших нормативних документів, що регламентують проведення будівельних робіт, технічним характеристикам нормативно-технічної документації та документації виробників.
14.04.2025 третьою особою отримано SWIFT-повідомлення про сплату грошової суми за Гарантією в розмірі 1 807 229,40 грн.
21.04.2025 банком було скеровано позивачу вимогу вих. №23-1/1081 від 21.04.2025 про перерахування коштів в сумі 1 807 229,40 грн на рахунок, відкритий в Акціонерному товаристві «АЛЬТБАНК» за реквізитами, вказаними у такій вимозі. 
21.04.2025 згідно меморіального ордеру № 5732 від 25.10.2024 перераховано відповідачу кошти у сумі 1 807 229,40 грн.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Сістем» було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» вимогу №30/06/2 від 30.06.2025 про повернення забезпечення виконання договору у строк 5 робочих днів. 
У відповідь на вказану вимогу Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» було повідомлено позивача про те, що відповідна сума гарантії була стягнута у зв`язку із неналежним виконанням умов договору.
Суд першої інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача суми гарантії, отриманої останнім як забезпечення виконання договору про закупівлю послуг, у зв`язку з повним виконанням підрядником своїх зобов`язань за цим договором.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 560 ЦК України передбачено, що за гарантією банк, інша фінансова установа (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до статті 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (стаття 563 ЦК України).
Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що станом на дату звернення до суду з цією позовною заявою роботи по Договору були виконані в повному обсязі, про що було підписано Акт про завершення виконаних робіт від 18.04.2025, а також здійснено відповідачем повний розрахунок за виконані роботи, а відтак відповідач повинен повернути грошові кошти, які були ним отримані в якості забезпечення виконання Договору, в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача кошти у розмірі 1 807 229,40 грн.
Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву зазначає, що станом на дату закінчення встановленого Договором строку виконання робіт (тобто на 21.03.2025) замовником та підрядником не було підписано Акт про завершення виконання робіт та були відсутні всі підписані сторонами акти приймання виконаних робіт, а отже, на дату закінчення встановленого Договором строку виконання робіт (21.03.2025) передбачені умовами Договору роботи не були виконані в повному обсязі, в зв`язку з чим, письмова вимога за банківською гарантією 1 807 229,40 грн направлена бенефіціаром гаранту 14.04.2025 відповідно до умов Договору та самої гарантії.
За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У розумінні статті 610 ЦК України, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності можна говорити про неналежне виконання, а отже, порушення зобов`язання (постанова Верховного Суду від 01.04.2019 у справі №910/2693/18).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі», забезпечення виконання договору про закупівлю - це надання забезпечення виконання зобов`язань учасником перед замовником за договором про закупівлю.
Отже, для вирішення цього спору слід передусім визначитись із тим, яке зобов`язання та щодо якого порушення забезпечувалися банківською гарантією (чи тільки невиконання зобов`язання в розумінні статті 610 ЦК України, чи також виконання з порушенням умов, визначених змістом договору (неналежне виконання)).
Так, судом першої інстанції встановлено, що підрядник зобов`язався виконати роботи протягом 270 календарних днів з моменту укладання цього договору з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником графіку виконання робіт (додаток № 3) (пп. 4.1. та 4.2. договору).
Отже, граничний строк виконання робіт складає 270 календарних днів, тобто до 21.03.2025.
Разом із тим, як встановлено судом, лише 18.04.2025 сторони склали та підписали акт про завершення виконання робіт, тобто позивач виконав роботи за договором несвоєчасно, із простроченням строку, який встановлений пунктом 4.1 договору.
У разі невиконання (неналежного виконання) підрядником основного зобов`язання за цим договором замовник має право одержати задоволення своїх вимог, передбачених умовами цього договору та чинним законодавством України, на умовах, визначених гарантією.
Під невиконанням (неналежним виконанням) підрядником основного зобов`язання за цим договором сторони розуміють невиконання робіт підрядником у строк виконання робіт, визначений у пункті 4.1 договору (пункт 12.8 договору);
Забезпечення виконання договору повертається за умови повного та належного виконання підрядником умов договору і настання граничної дати оплати (остаточного розрахунку) згідно з умовами договору, протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня настання таких обставин. Повернення забезпечення виконання договору здійснюється шляхом направлення відповідного листа (повідомлення) підряднику або гаранту, у разі надання підрядником забезпечення виконання договору у вигляді оригіналу банківської гарантії в паперовій формі (пункт 12.9 договору).
Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що сторони передбачили в договорі умови, за якими банківська гарантія забезпечує зобов`язання не тільки у разі порушення зобов`язання, що полягає у його невиконанні, а також у разі неналежного виконання, тобто, виконання з порушенням умов щодо строку; за умовами пункту 12.9 договору повернення забезпечення виконання договору здійснюється за умови не лише повного, а й належного виконання умов договору.
Суд першої інстанції виходив з того, що умови договору про закупівлю послуг, викладені у пунктах 4.1, 12.8, 12.9, а саме, що у разі невиконання (неналежного виконання) підрядником основного зобов`язання за цим договором замовник має право одержати задоволення своїх вимог, передбачених умовами цього договору та чинним законодавством України, на умовах, визначених гарантією. Під невиконанням (неналежним виконанням) підрядником основного зобов`язання за цим договором сторони розуміють невиконання робіт підрядником у строк виконання робіт, визначений у пункті 4.1 договору (пункт 12.8 договору); забезпечення виконання договору повертається за умови повного та належного виконання підрядником умов договору (пункт 12.9 договору). А тому, оскільки обставини виконання позивачем робіт за договором із простроченням строку, визначеного пунктом 4.1 договору, є неналежним виконанням у розумінні пункту 12.8 договору, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для повернення позивачу забезпечення виконання договору про закупівлю послуг.
Водночас, судова колегія не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що:
1) суд знає право;
2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін;
3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи 18 квітня 2025 року сторонами складено та підписано Акт про завершення виконання робіт, відповідно до п. 2 якого, підрядник виконав роботи з ремонту систем засобів безпеки КС Ужгород Закарпатського ЛВУМГ згідно вказаного Договору на загальну суму 30 787 597,89 грн, з ПДВ; обсяг та якість виконаних робіт відповідають вимогам Договору, робочій документації, державних будівельних норм та стандартів, інших нормативних документів, що регламентують проведення будівельних робіт, технічним характеристикам нормативно-технічної документації та документації виробників.
У Постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.05.2024 у справі №910/17772/20 зазначено, що:
«Механізм забезпечувального інституту гарантії, на відміну від інших видів забезпечення виконання зобов`язань, передбачає укладення не двох (основного та забезпечувального), а трьох правочинів.
Перш за все - це договір між бенефіціаром (боржником) та принципалом (кредитором), який спрямований на виникнення основного зобов`язання. Умова щодо забезпечення основного зобов`язання гарантією може передбачатися таким договором або висуватися бенефіціаром як передумова укладення такого договору.
Третім правочином у механізмі забезпечувального інституту гарантії є видача гарантії на користь бенефіціара, яка є одностороннім правочином. Саме з цього правочину виникає грошове зобов`язання гаранта.
Хоча у механізмі забезпечувального інституту гарантії беруть участь три суб`єкти - бенефіціар, принципал та гарант, зазначені вище правочини не зв`язують всіх їх одночасно. Так, договір між бенефіціаром і принципалом, з якого виникає основне зобов`язання, зв`язує лише бенефіціара і принципала, але не гаранта. Договір між принципалом і гарантом зв`язує лише принципала і гаранта, але не бенефіціара. Односторонній правочин щодо видачі гарантії створює обов`язки лише для гаранта (частина третя статті 202 ЦК України), а бенефіціар є кредитором у відповідному грошовому зобов`язанні.
Отже, забезпечувальна функція банківської гарантії виявляється у відносинах між бенефіціаром та принципалом, а не між бенефіціаром та гарантом. Натомість у відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, незалежне від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала. Тому гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. Втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі.
Виходячи з викладеного, об`єднана палата вважає, що законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією.
Призначенням інституту гарантії (§ 4 глави 49 ЦК України) є надання упевненості учасникам обороту в тому, що бенефіціар гарантовано і швидко одержить платіж, якщо надасть документи, передбачені гарантією (наприклад, товарно-транспортну накладну, акт приймання-передачі виконаних робіт тощо), причому навіть і в тому випадку, коли між принципалом і бенефіціаром існує спір щодо виконання зобов`язання. Запорукою тому має бути надійність банківської системи. Тим самим у разі виникнення спору щодо наявності чи відсутності боргу принципала останній та бенефіціар в частині стягнення боргу міняються місцями: не бенефіціар звертається до суду за стягненням боргу (бо він вже одержав від гаранта суму боргу, яку вважав наявною), а принципал позивається до суду про стягнення з бенефіціара суми, яку принципал вважає отриманою за його рахунок без достатньої правової підстави (глава 83 ЦК України) з огляду на відсутність боргу принципала».
Отже, наведені висновки об`єднаної палати КГС ВС підтверджують, що банк-гарант здійснює виплату за гарантією без втручання в основні договірні правовідносини. Натомість забезпечувальна функція гарантії реалізується безпосередньо у правовідносинах між бенефіціаром та принципалом (у даному випадку - між відповідачем та позивачем), виходячи виключно зі змісту та умов укладеного між ними договору
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі статтею 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Отже, гарантія, як і порука, має на меті залучення до зобов`язання інших осіб, майно яких поряд із майном боржника теж могло би слугувати меті задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням, а тому є надійним, твердим забезпеченням виконання зобов`язань.
При цьому, гарантія за своєю правовою природою виконує компенсаційну функцію покриття всіх грошових вимог кредитора відповідно до умов договору та чинного законодавства.
Тобто, компенсаційна функція полягає у тому, що в межах певної суми гарант бере на себе зобов`язання задовольнити певні грошові вимоги кредитора, які виникли у зв`язку із порушенням принципалом свого зобов`язання (наприклад, щодо сплати неустойки). У такому випадку сума гарантії чітко не визначається, а лише встановлюється верхня межа суми гарантії. Така гарантія не може забезпечувати зобов`язання, що не підлягають грошовій оцінці. Крім того, у такому випадку сума гарантії може бути повернута у разі якщо принципалом буде виконано, хоч із простроченням, основне зобов`язання та компенсовано всі грошові вимоги бенефіціара, які виникли на підставі відповідного прострочення.
Досліджуючи зміст додаткових пояснень відповідача від 24.04.2026, колегія суддів вбачає, що відповідач фактично розуміє та використовує отриману суму гарантії як штрафну санкцію. Проте умовами укладеного договору не передбачено трансформацію суми банківської гарантії у штрафну санкцію за несвоєчасне виконання робіт. Банківська гарантія не є самостійною мірою цивільно-правової відповідальності (безальтернативним штрафом за сам факт прострочення), а відтак утримання коштів за нею вимагає наявності дійсних та доведених грошових вимог.
Оцінюючи посилання суду першої інстанції та відповідача на правові висновки Верховного Суду у справі №910/3776/25, а також висновки, викладені у постанові від 09.02.2026 у справі №910/6757/25, колегія суддів враховує наступне. У вказаних постановах Верховний Суд дійшов висновку, що виконання підрядником робіт із простроченням строку є неналежним виконанням, що надає право замовнику на використання забезпечення та свідчить про відсутність підстав для його автоматичного повернення.
Суд апеляційної інстанції повною мірою враховує зазначені висновки щодо наявності гарантійного випадку (прострочення) та права бенефіціара на звернення до банку-гаранта. 
Однак, у даному конкретному випадку сам по собі факт порушення строків та наявність права на стягнення гарантії не змінюють правової природи останньої як інституту забезпечення зобов`язань. 
Банківська гарантія не є самостійною мірою цивільно-правової відповідальності (безальтернативним штрафом за сам факт прострочення). 
Питання щодо того, на задоволення яких саме конкретних майнових вимог (розрахованих штрафних санкцій, збитків тощо) замовника була спрямована сума банківської гарантії та чи були такі вимоги фактично пред`явлені принципалу і доведені, не було предметом касаційного перегляду у справах №910/3776/25 та №910/6757/25. 
З огляду на це, остаточне утримання коштів бенефіціаром після повного виконання робіт вимагає доведення наявності дійсних та непогашених грошових вимог до підрядника, які б слугували належною правовою підставою для залишення спірної суми у замовника.
Як вказувалось вище, зі змісту пункту 12.8 договору прямо вбачається, що у разі неналежного виконання підрядником основного зобов`язання замовник має право одержати задоволення саме своїх вимог, передбачених умовами цього договору та чинним законодавством України.
Пунктом 12.9 договору передбачено, що забезпечення виконання договору повертається за умови повного та належного виконання підрядником умов договору та настання граничної дати оплати (остаточного розрахунку) згідно з умовами договору, протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня настання таких обставин. Повернення забезпечення виконання договору здійснюється шляхом направлення відповідного листа (повідомлення) підряднику або банку-гаранту, у разі надання підрядником забезпечення виконання договору у вигляді оригіналу банківської гарантії в паперовій формі. Повернення забезпечення виконання договору, наданого у вигляді електронної банківської гарантії, здійснюється шляхом направлення відповідного SWIFT-повідомлення через банк бенефіціара на адресу банка-гаранта. Моментом належного виконання зобов`язання замовника щодо повернення оригіналу гарантії є дата, зазначена на відповідному супровідному листі (повідомленні) замовника.

З наведених умов випливає, що неповернення забезпечення за пунктом 12.9 договору у зв`язку з простроченням, безпосередньо пов`язане з реалізацією замовником права на задоволення своїх майнових вимог, гарантованого пунктом 12.8. Водночас, жодний із цих пунктів не містить застереження про те, що стягнута сума автоматично набуває статусу безумовної фіксованої санкції за сам факт порушення строків. Зазначені положення договору вказують на те, що гарантія має компенсаційну мету, тобто є фінансовим джерелом для погашення дійсних, доведених та формалізованих вимог замовника, передбачених умовами договору та чинним законодавством України. Відповідно, правомірність утримання цих коштів та їх розмір нерозривно пов`язані з тими вимогами, які замовник фактично задовольняє за рахунок забезпечення.

Системний аналіз умов укладеного між сторонами договору додатково підтверджує, що сторони чітко розмежували механізми застосування штрафних санкцій та реалізації банківської гарантії. 
Так, договір прямо визначає єдиний випадок, коли штрафна санкція дорівнюється розміру самої суми забезпечення. 
Відповідно до пункту 12.6 договору, виключно у випадку невиконання підрядником зобов`язання щодо надання нової гарантії (у разі неплатоспроможності первісного банку-гаранта згідно з п. 12.4), підрядник сплачує замовнику штраф у розмірі суми, на яку надана гарантія. 
Натомість, для порушення строків виконання робіт, що становить суть гарантійного випадку в розрізі пункту 12.8 договору, сторони у пункті 11.2.1 погодили інший, конкретно визначений порядок відповідальності: нарахування пені у розмірі 0,1% за кожен день прострочення та штрафу у розмірі 7% у разі прострочення понад 30 днів. 
Наведене свідчить про те, що договір не допускає розширювального тлумачення і не передбачає автоматичної трансформації всієї отриманої суми банківської гарантії у безальтернативний штраф за сам факт несвоєчасного виконання робіт. 
Включення до договору пункту 12.6 підтверджує, що у разі наміру сторін встановити штраф у розмірі суми забезпечення, вони закріплюють це прямо. 
У всіх інших випадках, зокрема при порушенні строків виконання робіт за пунктом 12.8, банківська гарантія виконує виключно компенсаційну функцію та слугує джерелом для задоволення доведених майнових вимог замовника, розрахованих за правилами розділу 11 договору. Оскільки відповідач таких вимог не пред`явив і не довів, правові підстави для утримання спірних коштів після повного завершення робіт відсутні.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача та враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.12.2018 у справі № 918/7/18, про те, що неустойка і банківська гарантія є різними способами забезпечення виконання зобов`язань, мають різну правову природу і не є взаємовиключними. Однак сама по собі відмінність їхньої правової природи не наділяє банківську гарантію статусом безумовної та фіксованої штрафної санкції, яка стягується понад доведені майнові втрати чи нараховану неустойку (за умовами укладеного між сторонами договору). Той факт, що сплата коштів за гарантією і сплата штрафних санкцій не є взаємовиключними, означає лише те, що замовник має право задовольнити свої вимоги про сплату неустойки (пені, штрафу) чи збитків саме за рахунок коштів банківської гарантії. Проте це не звільняє замовника від обов`язку довести наявність та розмір таких дійсних майнових вимог, як це зазначено у п. 12.8 договору.
В даному випадку, відповідачем не доведено, які саме його конкретні майнові вимоги (зокрема, розмір нарахованої пені чи штрафу за прострочення виконання робіт, збитки тощо), передбачені умовами договору та чинним законодавством України, були задоволені за рахунок гарантії, і які б могли слугувати правовою підставою для її повного неповернення позивачу.
Крім того колегія суддів звертає увагу, що відповідач і на теперішній час не позбавлений можливості отримати задоволення за рахунок коштів, отриманих від гарантії, на погашення цих штрафних санкцій, у тому числі шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, проте станом на день прийняття даної постанови цього не зроблено.
Колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на приписи Закону України «Про публічні закупівлі» (надалі - Закон).
Відповідно до частини 4 статті 27 вказаного Закону, кошти, що надійшли як забезпечення виконання договору про закупівлю, якщо вони не повертаються учаснику у випадках, визначених цим Законом, підлягають перерахуванню до відповідного бюджету або на рахунок замовника.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що залишення коштів у замовника (або перерахування до відповідного бюджету) допускається виключно за умови, якщо Законом прямо встановлені випадки їх неповернення.
Водночас, сам Закон не містить вичерпного переліку таких випадків. Натомість, системний аналіз норм законодавства свідчить про те, що підстави для неповернення забезпечення виконання договору повинні визначатися безпосередньо умовами укладеного договору про закупівлю.
Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач не довів наявності правомірних та непогашених майнових вимог, які б підлягали задоволенню за рахунок банківської гарантії відповідно до пункту 12.8 Договору, а основне зобов`язання з виконання робіт позивачем виконано у повному обсязі, визначені законом та договором підстави для подальшого неповернення (утримання) спірної суми забезпечення у даному випадку відсутні.

Колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що початкова ціна Договору (яка становила 36 144 588,00 грн) була зменшена сторонами шляхом укладення Додаткової угоди № 2 від 28.03.2025 до 31 398 357,08 грн. Крім того, згідно з Актом про завершення виконання робіт від 18.04.2025, фактична вартість виконаних підрядником та прийнятих замовником робіт склала ще меншу суму, а саме 30 787 597,89 грн.
Водночас, відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі», умов тендерної документації та пункту 12.1 укладеного між сторонами Договору, розмір забезпечення виконання договору становить 5 відсотків від ціни договору.
За таких обставин, утримання відповідачем суми банківської гарантії у її первісному (максимальному) розмірі - 1 807 229,40 грн (яка розраховувалася саме від початкової ціни договору), за умови подальшого зменшення як узгодженої ціни Договору, так і фактичної вартості прийнятих замовником робіт, додатково свідчить про безпідставність утримання цих коштів у повному обсязі. Стягнута та утримана замовником сума об`єктивно перевищує визначений законом та Договором граничний розмір забезпечення (5%), розрахований від дійсної вартості виконаного зобов`язання.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Оскільки позивачем основне зобов`язання з виконання робіт було остаточно виконано, що підтверджується актом від 18.04.2025, а відповідач не надав доказів наявності у нього непогашених зустрічних грошових вимог до позивача, або грошових вимог третіх осіб до відповідача у зв`язку з неналежним виконанням позивачем умов договору, які б покривалися за рахунок стягнутої гарантії у розмірі 1 807 229,40 грн, правова підстава для подальшого утримання цих коштів відповідачем відпала.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом частини другої вказаної статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалт Сістем" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі №910/9438/25 підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі №910/9438/25 - скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Частиною 14 ст. 129 ГПК України встановлено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розподіл судового збору здійснюється у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232-241, 275-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,- 

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалт Сістем" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі №910/9438/25 - задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі №910/9438/25 - скасувати.

3. Прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, просп. Любомира Гузара, 44; ідентифікаційний код: 42795490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалт Сістем" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 74Б; ідентифікаційний код: 40823819) 1 807 229,40 грн безпідставно набутих коштів, а також 21 686,75 грн судового збору за подання позовної заяви.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, просп. Любомира Гузара, 44; ідентифікаційний код: 42795490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалт Сістем" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 74Б; ідентифікаційний код: 40823819) 32 530,13 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Матеріали справи №910/9438/25 повернути до місцевого господарського суду.

7. Повний текст постанови складено та підписано 20.07.2026.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст. 287 ГПК України, та у строки, встановлені ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Сковородіна 

Судді П.В. Горбасенко

Р.М. Колесник