ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 рокуз 
м. Київ

справа № 640/34738/21
адміністративне провадження № К/990/18968/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Судді-доповідача: Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року (суддя: Донець В.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року (судді: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є., Черпіцька Л.Т.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укроргсинтез» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, - 
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укроргсинтез» (далі - ТОВ «НВП «Укроргсинтез», позивач) звернулось до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - ЦМУ ДПС по роботі з ВПП, відповідач) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 16.08.2021 року №484/3100070103.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року, адміністративний позов було задоволено.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати такі рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що судами попередніх інстанцій було неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, пункти 198.6 статті 198 та 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а також порушено норми процесуального права. Скаржник стверджує, що ТОВ «НВП «Укроргсинтез» неправомірно сформувало податковий кредит на підставі податкової накладної від 05 березня 2021 року №1, оскільки вона містить суттєві помилки в обов`язкових реквізитах, які заважають ідентифікувати зміст проведеної господарської операції. 
Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неврахування судами висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 03.04.2022 року по справі № 560/551/19, згідно з якими визначальним при наданні оцінки про неправомірність формування податкового кредиту з підстав допущення помилок в обов`язкових реквізитах податкової накладної, є встановлення того, чи заважає така помилка ідентифікації відповідної господарської операції.
Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.
Судами попередніх інстанцій було встановлено, що ЦМУ ДПС по роботі з ВПП проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «НВП «Укроргсинтез» законності формування від`ємного значення з податку на додану вартість, що перевищує 100 тис. грн, задекларованого товариством у податковій декларації за квітень 2021 року (реєстраційний номер №9130737837 від 19.05.2021), за результатами якої складено Акт від 19.07.2020 №643/31-00-07-01-03/31607028 (далі - Акт перевірки). 
У ході такої перевірки податковий орган констатував порушення позивачем вимог підпункту «б» пункту 198.1, пункту 198.6 статті 198 та пункту 200.1 статті 201 з урахуванням пункту 44.1 ПК України, внаслідок чого встановив завищення товариством від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 4570000,00 грн.
16 Серпня 2021 року на підставі вказаних висновків акта перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення №484/3100070103, яким ТОВ «НВП «Укроргсинтез» було зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 4570000,00 грн.
У подальшому, реалізуючи право на досудовий порядок врегулювання спору, позивач оскаржив це рішення в адміністративному порядку, однак за результатами розгляду скарги Державною податковою службою України спірне повідомлення-рішення було залишене без змін. 
Незгода товариства з прийнятим актом індивідуальної дії та наполягання на правомірності формування показників податкової звітності стали підставою для звернення ТОВ «НВП «Укроргсинтез» до суду з цим адміністративним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що у спірному випадку реальність здійснення господарської операції з придбання нерухомого майна підтверджується належним чином оформленими первинними документами, зокрема, нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу та актом приймання-передачі, а факт реєстрації права власності за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є беззаперечним доказом переходу такого права, що спростовує припущення контролюючого органу про неможливість ідентифікації об`єкта чи відсутність у продавця правових підстав для відчуження майна. При цьому суди обґрунтовано наголосили, що виявлені податковим органом технічні помилки та неточності у заповненні обов`язкових реквізитів податкової накладної, зокрема щодо номенклатури товару, кодів УКТ ЗЕД чи ДКПП та одиниць виміру, не можуть бути підставою для позбавлення платника податків права на податковий кредит, оскільки вони не перешкоджають ідентифікації суті проведеної операції, її змісту, періоду, сторін та суми податкових зобов`язань, що повністю відповідає пункту 201.10 статті 201 ПК України.
Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Правовий статус податкової накладної закріплений у положеннях статті 201 Податкового кодексу України, норми якої регламентують обов`язкове зазначення в окремих рядках цього документа реквізитів, вичерпний перелік яких наведений у пункті 201.1 вказаної статті.
До таких обов`язкових відомостей, що мають бути відображені в накладній, закон відносить: порядковий номер і дату складання, повну або скорочену назву та податкові номери продавця і покупця, опис (номенклатуру) товарів чи послуг разом із їх кількістю та обсягом, ціну постачання без урахування податку, ставку та відповідну суму податку в цифровому значенні, загальну суму коштів, що підлягають сплаті, а також код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг. 
Належне заповнення цих реквізитів є передумовою для виконання приписів пункту 201.10 статті 201 ПК України, згідно з якими на продавця покладається обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Так, відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.
Помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.
Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 цього Кодексу, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 05 березня 2021 року між ТОВ «Міжнародна українська компанія «Вігор» (продавець) та ТОВ «НВП «Укроргсинтез» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красовським О.О. та зареєстрований у реєстрі за № 579. За умовами вказаного договору продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити за обумовленою ціною нерухоме майно, а саме: нежилі будівлі загальною площею 2278,9 кв. м, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, будинок 71. До складу зазначеного об`єкта нерухомості увійшли: склад сировини (літ. СХХII) площею 1127,80 кв. м; склади сировини під літерами СХХIII, CXXIV та CXXV площею по 360,0 кв. м кожен; нежиле приміщення (літ. CXXVI) площею 71,10 кв. м та споруда для складування (під літ. « 70»).
За домовленістю сторін вартість нерухомого майна, що стала предметом вказаного правочину, була визначена у розмірі 27 420 000,00 грн, у тому числі податок на додану вартість - 4 570 000,00 грн. Фактичне виконання умов договору в частині передачі об`єктів нерухомості підтверджується актом прийому-передачі від 05 березня 2021 року, згідно з яким вищезазначені будівлі та споруди були офіційно передані у володіння ТОВ «НВП «Укроргсинтез». 
На виконання імперативних вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України, ТОВ «Міжнародна українська компанія «Вігор», як продавець, за результатами вказаної операції склало податкову накладну від 05 березня 2021 року №1. Вказаний документ був оформлений на загальну суму 27 420 000,00 грн, включаючи ПДВ у розмірі 4 570 000,00 грн, та в подальшому направлений контрагентом позивача для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією №1. Згідно з офіційними відомостями цієї квитанції, документ було доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України 30 квітня 2021 року о 08:28:21 та прийнято системою. 
У контексті наведених вище обставин суди попередніх інстанцій констатували, що зафіксований у квитанції статус «прийнято» свідчить про проходження документом усіх необхідних етапів контролю, що, відповідно до приписів податкового законодавства, є достатньою правовою підставою для відображення позивачем відповідних сум податку у своїй звітності.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, за наслідками проведеної документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «НВП «Укроргсинтез», контролюючий орган дійшов протилежного висновку, констатувавши неправомірність формування позивачем від`ємного значення ПДВ на суму 4 570 000,00 грн. В обґрунтування своєї позиції відповідач в Акті перевірки наголосив на тому, що спірна податкова накладна від 05 березня 2021 року №1 була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних із порушенням встановленого законом граничного терміну на 30 календарних днів, що, на переконання податкового органу, позбавляє покупця права на податковий кредит у відповідному періоді. Крім того, податковий орган покликався на те, що наведена у такій накладній номенклатура товару («Не жила будівля площа 2278,9 кв.м») не відповідає даним первинних документів, де об`єкт описаний значно детальніше із зазначенням повної адреси та складу приміщень.
Окрему увагу в Акті перевірки було приділено дефектам у заповненні обов`язкових реквізитів, які, на думку контролюючого органу, мають критичний характер і заважають ідентифікації господарської операції. Зокрема, відповідач вказав на відсутність коду товару згідно з УКТ ЗЕД у графі 3.1, безпідставне зазначення коду послуги за ДКПП « 68.10» замість коду товару, а також використання невідповідних одиниць виміру («шт» замість «кв.м») та некоректне відображення кількості об`єкта (« 1.00» замість « 2278,9»). На переконання податкового органу, такі помилки свідчать про порушення вимог пунктів 198.6 статті 198 та 201.1 статті 201 ПК України, що робить відповідну податкову накладну неналежним підтверджуючим документом.
Додатковим аргументом для зменшення позивачу від`ємного значення ПДВ слугувала позиція контролюючого органу щодо неможливості встановити факт набуття продавцем (ТОВ «Міжнародна українська компанія «Вігор») права власності на відчужуване нерухоме майно. Свою позицію відповідач мотивував відсутністю в Єдиному державному реєстрі судових рішень відомостей про ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2008 року, яка слугувала правовою підставою для реєстрації права власності за продавцем. Виходячи з цього, податковий орган зробив висновок про відсутність у постачальника законних підстав для відчуження майна, що, на його думку, нівелює реальність господарської операції та правомірність формування спірних податкових вигод позивачем.
Оцінюючи доводи контролюючого органу щодо порушення продавцем граничних строків реєстрації податкової накладної, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вказали на те, що згідно з положеннями пункту 201.10 статті 201 ПК України обов`язок щодо своєчасного складання та реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних покладено виключно на постачальника товарів чи послуг. 
Колегія суддів касаційної інстанції погоджується із таким підходом, адже податкове законодавство чітко розмежовує сфери відповідальності сторін господарської операції: у разі порушення визначених статтею 201 ПК України строків реєстрації, штрафні санкції та інші негативні наслідки можуть бути застосовані саме до продавця, як особи, відповідальної за внесення відомостей до Реєстру. Для покупця ж визначальним фактором є саме юридичний факт реєстрації накладної, який підтверджує право на формування податкового кредиту.
Відтак, судами правильно було зазначено, що у спірному випадку обов`язок вчасно зареєструвати податкову накладну від 05 березня 2021 року №1 було покладено саме на ТОВ «Міжнародна українська компанія «Вігор». 
Податкова накладна від 05 березня 2021 року №1 була успішно прийнята та зареєстрована в реєстрі, що підтверджується відповідною квитанцією, а тому позивач мав законні підстави для відображення відповідних сум податку у своїй звітності. Несвоєчасні ж дії контрагента або застосування до нього штрафних санкцій не можуть позбавляти позивача права на податковий кредит за умови реальності проведеної операції. 
З огляду на встановлені судами обставини, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність доводів податкового органу в цій частині, оскільки будь-який інший підхід, за якого покупець ніс би відповідальність за процесуальні чи технічні порушення продавця, суперечив би принципу індивідуальної відповідальності платника податків.
Оцінюючи виявлені контролюючим органом технічні недоліки у заповненні обов`язкових реквізитів податкової накладної, зокрема щодо номенклатури товару, одиниць виміру та кодів УКТ ЗЕД чи ДКПП, суди попередніх інстанцій виходили з наступного.
Як уже наголошувалось вище, відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді або відмови у визнанні податкового кредиту.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 03 квітня 2022 року у справі № 560/551/19, визначальним при наданні оцінки про неправомірність формування податкового кредиту з підстав допущення помилок в обов`язкових реквізитах податкової накладної, є встановлення того, чи заважає така помилка ідентифікації відповідної господарської операції.
Так, в Акті перевірки зазначено, що у податковій накладній від 05.03.2021 року №1 визначені наступні реквізити: опис (номенклатура) товарів/послуг продавця - вказано «Не жила будівля площа 2278,9 кв.м», замість «нерухоме майно, а саме: нежилі будівлі, які мають загальну площу 2278,9 кв.м за адресою: м. Київ, вулиця Червоноткацька, буд.71»; код товару згідно з УКТ ЗЕД - не зазначено нічого, замість « 00114»; код послуги згідно з ДКПП - помилково вказано « 68.10», замість код товару згідно з УКТ ЗЕД- « 00114»; одиниця виміру товару/послуги: умовне позначення (українське) - «шт», замість «кв.м»; кількість (об`єм, обсяг) - « 1.00», замість « 2278,9».
Надаючи юридичну оцінку таким дефектам податкової накладної від 05.03.2021 року №1 суди попередніх інстанцій визнали їх неістотності, оскільки незважаючи на певні розбіжності, спірна податкова накладна дозволяє беззаперечно ідентифікувати господарську операцію з придбання нерухомого майна, її учасників та суму ПДВ. Більше того, податкова накладна №1 відображає реальну подію - перехід права власності на майно, а її зміст, період, сторони та сума податкових зобов`язань повністю відповідають умовам нотаріально посвідченого договору та акту приймання-передачі. До того ж, сам факт того, що контролюючий орган під час перевірки зміг чітко встановити, якої саме господарської операції та якого контрагента стосуються ці висновки, лише підтверджує, що виявлені помилки не стали перешкодою для ідентифікації операції.
Враховуючи, що у даній справі визначені контролюючим органом дефекти та технічні неточності у податковій накладній від 05 березня 2021 року №1 не стали реальною перешкодою для успішної ідентифікації відповідної господарської операції, її змісту, періоду, сторін та суми податкових зобов`язань, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій, що такі недоліки не можуть бути законною підставою для позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту. 
Враховуючи викладене, Касаційний адміністративний суд вважає доводи податкового органу в цій частині неспроможними, оскільки вони є надмірним формалізмом та не враховують реального змісту проведеної господарської операції, яка підтверджена сукупністю інших належних доказів, зокрема нотаріально посвідченим договором та відомостями з державних реєстрів.
Надаючи оцінку останньому аргументу податкового органу щодо неможливості встановлення права власності продавця на відчужуване майно через відсутність відповідних судових рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень, суди попередніх інстанцій цілком слушно зауважили, що відсутність певних процесуальних документів у електронній базі даних за 2008 рік не може бути фактором, що нівелює реальність господарської операції, особливо за наявності інших беззаперечних доказів державної реєстрації речових прав та нотаріального підтвердження відповідного правочину.
Так, у ході розгляду цієї справи судами з`ясовано, що правовою підставою належності відчужуваного майна продавцю на праві власності слугували рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський культурний центр тюркомовних та східних народів» від 18 грудня 2008 року № 01021/08, а також ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2008 року та виданий на її виконання виконавчий лист у справі № 6-132/08. 
Юридичний факт реєстрації права власності на означені вище об`єкти нерухомості за продавцем був належним чином зафіксований також у Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі реєстраційного посвідчення від 06 березня 2009 року № 022698, виданого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна».
Надалі вказане право було внесено до електронного Реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 11 серпня 2010 року № 26990164 (реєстраційний номер об`єкта 31209078), що відповідає положенням пункту 1.1 укладеного між сторонами Договору. 
Аналізуючи наведені вище докази вчинення правочину та реєстрації права власності за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суди дійшли висновку що такі беззаперечно свідчать про наявність у сторін необхідного обсягу правосуб`єктності для вчинення даного правочину та повністю спростовують будь-які доводи податкового органу про неможливість ідентифікації власника чи відсутність у контрагента позивача правових підстав для розпорядження майном.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій. Своєю чергою, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність оскаржуваного повідомлення-рішення є цілком обґрунтованими та такими, що повністю відповідають усталеній правозастосовній практиці Верховного Суду.
При цьому, Верховний Суд враховує, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції не може не погодитись із такими, оскільки така оцінка судами здійснена з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року залишити без змін, а касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач: І.Л. Желтобрюх
Судді О.В. Білоус
Н.Є. Блажівська