ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/34901/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року (суддя Юрков Е.О., повне судове рішення складено 03 лютого 2026 року) в справі № 160/34901/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ) про:
визнання протиправним та скасування рішення, оформлене листом №68340-51659/С-01/8-0400/25 від 28 листопада 2025 року, яким йому відмовлено у врахуванні до загального страхового стажу періоди роботи з 07 червня 1985 року по 01 лютого 1986 року, з 16 вересня 1988 року по 13 січня 1990 року в управлінні механізації об`єднання «Дніпросільстрой», період праці з 02 листопада 1992 року по 27 вересня 2001 року в виробничому кооперативі «Мастер» комбінату виробничих підприємств тресту «Дніпротрансбуд» та призначенні пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
зобов`язання врахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 07 червня 1985 року по 01 лютого 1986 року, з 16 вересня 1988 року по 13 січня 1990 року в управлінні механізації об`єднання «Дніпросільстрой», період праці з 02 листопада 1992 року по 27 вересня 2001 року в виробничому кооперативі «Мастер» комбінату виробничих підприємств тресту «Дніпротрансбуд» та призначити пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом за номером 68340-51659/С-01/8-0400/25 від 28.11.2025 р., яким ОСОБА_1 , було відмовлено у врахуванні до загального страхового стажу періоди роботи з 07.06.1985 року по 01.02.1986 р., з 16.09.1988 р. по 13.01.1990 р. в управлінні механізації об`єднання “Дніпросільстрой”, період праці з 02.11.1992 року по 27.09.2001 року в виробничому кооперативі “Мастер” комбінату виробничих підприємств тресту “Дніпротрансбуд”.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 07.06.1985 року по 01.02.1986 р., з 16.09.1988 р. по 13.01.1990 р. в управлінні механізації об`єднання “Дніпросільстрой”, період праці з 02.11.1992 року по 27.09.2001 року в виробничому кооперативі “Мастер” комбінату виробничих підприємств тресту “Дніпротрансбуд”, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13.07.1979.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.10.2025 року про призначення пенсії за віком на підставі Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням висновків суду.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Зазначає, що листом № 68340-51659/С-01/8-0400/25 від 28.11.2025 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за доданими заявником документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 13.07.1979, оскільки в трудовій книжці на титульній сторінці внесено виправлення по батькові з “ ОСОБА_2 ” на “ ОСОБА_3 ” із порушеннями вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993. Крім того, не можливо зарахувати періоди роботи з 07.06.1985 по 01.02.1986, з 16.09.1988 по 13.01.1990, оскільки в трудовій книжці записи про звільнення з роботи не завірено печаткою підприємства. Не зараховано період роботи з 02.11.1992 пo 27.09.2001, оскільки в трудовій книжці є розбіжність між датою про прийняття на роботу та датою наказу про прийняття на роботу. 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 31.10.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком, згідно із ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом за номером №68340-51659/С-01/8-0400/25 від 28.11.2025р. у призначенні пенсії за віком відмовлено та зазначено, що – “…За доданими заявником документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 13.07.1979 оскільки в трудовій книжці на титульній сторінці внесено виправлення по батькові з “ ОСОБА_2 ” на “ ОСОБА_3 ” із порушеннями вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993. Крім того, не можливо зарахувати періоди роботи з 07.06.1985 по 01.02.1986, з 16.09.1988 по 13.01.1990, оскільки в трудовій книжці записи про звільнення з роботи не завірено печаткою підприємства. Не зараховано період роботи з 02.11.1992 по 27.09.2001, оскільки в трудовій книжці є розбіжність між датою про прийняття на роботу та датою наказу про прийняття на роботу. Для зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності за наданою трудовою книжкою необхідно надати уточнюючі довідки”.
Згідно даних трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 13.07.1979:
- з 07.06.1985 року по 01.02.1986 р. та з 16.09.1988 р. по 13.01.1990 р. працював в управлінні механізації об`єднання “Дніпросільстрой”;
- з 02.11.1992 року по 27.09.2001 року працював в виробничому кооперативі “Мастер” комбінату виробничих підприємств тресту “Дніпротрансбуд”.
Суд першої інстанції зазначив, що в трудових книжках наявні підписи осіб, підтверджуючих записи, та печатки підприємств.
Оскільки відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганні і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, суд першої інстанції вважав протиправним незарахування спірних періодів до страхового стажу. 
Належним способом захисту порушеного права позивача суд першої інстанції вважав зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.10.2025 року про призначення пенсії за віком на підставі Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням висновків суду.
Суд визнає висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1 31 жовтня 2025 року звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №68340-51659/С-01/8-0400/25 від 28 листопада 2025 року повідомлено позивача про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з тих підстав, що за доданими заявником документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 13 липня 1979 року, оскільки в трудовій книжці на титульній сторінці внесено виправлення по батькові з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » із порушеннями вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993. Крім того, неможливо зарахувати періоди роботи з 07.06.1985 по 01.02.1986, з 16.09.1988 по 13.01.1990, оскільки в трудовій книжці записи про звільнення з роботи не завірено печаткою підприємства. Не зараховано період роботи з 02.11.1992 по 27.09.2001, оскільки в трудовій книжці є розбіжність між датою про прийняття на роботу та датою наказу про прийняття на роботу. Для зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності за наданою трудовою книжкою необхідно надати уточнюючі довідки.
Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 13 липня 1979 року містить наступні записи:
- з 07.06.1985 року по 01.02.1986 р. та з 16.09.1988 р. по 13.01.1990 р. працював в управлінні механізації об`єднання «Дніпросільстрой»;
- з 02.11.1992 року по 27.09.2001 року працював в виробничому кооперативі «Мастер» комбінату виробничих підприємств тресту «Дніпротрансбуд».
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Частинами першою та другою статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Трудова книжка позивача серії року НОМЕР_1 від 13 липня 1979 року містить записи про спірні періоди роботи позивача:
- з 07.06.1985 року по 01.02.1986 р. та з 16.09.1988 р. по 13.01.1990 р. працював в управлінні механізації об`єднання «Дніпросільстрой»;
- з 02.11.1992 року по 27.09.2001 року працював в виробничому кооперативі «Мастер» комбінату виробничих підприємств тресту «Дніпротрансбуд».
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі – Інструкція №58) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
До 29 липня 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена наказом Державного комітету СРСР з парці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162, якою встановлені аналогічні вимоги до порядку заповнення трудових книжок.
Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
Підставою, за якою відповідачем не зараховані періоди роботи позивача, зазначені у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , є те, що на титульній сторінці трудової книжки внесено виправлення по батькові з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » із порушеннями вимог Інструкції №58; періоди роботи з 07.06.1985 по 01.02.1986, з 16.09.1988 по 13.01.1990 не зараховані, оскільки в трудовій книжці записи про звільнення з роботи не завірено печаткою підприємства; період роботи з 02.11.1992 пo 27.09.2001 не зарахований, оскільки в трудовій книжці є розбіжність між датою про прийняття на роботу та датою наказу про прийняття на роботу. 
Суд зауважує, що трудова книжка містить підписи осіб, відповідальних за внесеня записів, печатки підприємств.
За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Отже, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішень відповідачів про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності у позивача необхідного страхового стажу.
Підсумовуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи та, відповідно, про протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року в справі № 160/34901/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року в справі № 160/34901/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 08 липня 2026 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 08 липня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко