ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 р.	Справа № 520/10826/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2026, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 15.06.26 року по справі № 520/10826/26
за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області 
до  Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України  третя особа  ОСОБА_1 
про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (далі – ТУ ДСА у Харківській області, позивач) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – ВПВР у Луганській та Харківській областях, відповідач), третя особа ОСОБА_1 (далі– ОСОБА_1 , третя особа), у якому просило суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 27.04.2026 у виконавчому провадженні № 78688354 про накладення штрафу;
- стягнути з відповідача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань (у разі задоволення позову).
В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність постанови головного державного виконавця ВПВР у Луганській та Харківській областях від 27.04.2026 ВП №78688354 про накладення на позивача штрафу за невиконання без поважних причин рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 по справі №520/33302/24, оскільки при її винесенні відповідачем не враховано обставини того, що ТУ ДСА у Харківській області вживає усі можливі заходи для виконання судового рішення та виділення коштів на бюджетну програму 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», проте, головним розпорядником бюджетних коштів – Державною судовою адміністрацією України (далі – ДСА України) такі кошти не виділяються у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань, що свідчить про відсутність у діях відповідача вини чи прямого умислу, спрямованого на невиконання рішення суду.
Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 21.11.2018 по справі № 373/436/17, від 15.05.2020 по справі № 812/1813/18, від 21.05.2020 по справі № 310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі № 821/1491/17, стверджував, що невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, а тому, спірна постанова прийнята відповідачем передчасно.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2026 по справі №520/10826/26 адміністративний позов Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (м. Харків, майдан Героїв Небесної Сотні, 36, корп. 2, ЄДРПОУ 26281249) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (61024, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 26, ЄДРПОУ 45752470), третя особа - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови – залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, необґрунтованість та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2026 по справі № 520/10826/26 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Стягнути з відповідача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань (у разі задоволення апеляційної скарги).
В обґрунтування вимог апеляційної скарги наполягав на неправомірності прийнятої відповідачем постанови від 27.04.2026 ВП №78688354, оскільки позивачем вживаються всі можливі заходи для виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 по справі № 520/33302/24, однак ДСА України не виділяє кошти на покриття бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів» у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань, що не було враховано судом першої інстанції.
Зауважив, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 по справі № 520/33302/24 перебуває у черзі на виконання шляхом стягнення з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», відкритої на рівні територіального управління, що підтверджується записом у картотеці, а позивач неодноразово звертався до ДСА України з проханням виділити кошти для вказаної бюджетної програми 0501150, для подальшого виконання рішень, проте на теперішній час відповідних коштів не було виділено, що унеможливлює виконання рішення з об`єктивних причин. 
Переконував, що приймаючи рішення про наявність або відсутність підстав для застосування штрафу державний виконавець зобов`язаний встановити не лише сам факт невиконання рішення, а й причини, що зумовили його невиконання, а також впевнитися у відсутності поважних причин його невиконання.
Зазначив, що у залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, поважними причинами невиконання рішення суду можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим, однак державним виконавцем не з`ясовувались обставини поважності причин невиконання рішення суду.
В іншій частині зміст апеляційної скарги дублює зміст позовної заяви.
Відповідач та третя особа правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Учасники справи у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за допомогою засобів підсистеми "Електронний суд" та шляхом оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України ухвали про призначення справи до розгляду із зазначенням дати, часу та місця судового розгляду.
У відповідності до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду № 520/33302/24 від 06.02.2025, яке набрало законної сили 11.03.2025, адміністративний позов задоволено частково та вирішено:
Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 за період з серпня 2024 року по жовтень 2024 року включно, виходячи з встановленого на 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 3 028,00 грн.
Зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області бюджетними асигнуваннями, необхідними та достатніми для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 за період з серпня 2024 року по жовтень 2024 року включно, виходячи з встановленого на 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 3 028,00 грн.
Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області щодо нарахування та виплати судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 за період з серпня 2024 року по жовтень 2024 року включно суддівської винагороди, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області провести нарахування та виплату судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди за період з серпня 2024 року по жовтень 2024 року на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року - 2270 грн., на 1 січня 2022 року - 2481 грн., на 1 січня 2023 року - 2684 грн., з врахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
25.07.2025 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 520/33302/24, виданого Харківським окружним адміністративним судом 16.04.2025 щодо зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області провести нарахування та виплату судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди за період з серпня 2024 року по жовтень 2024 року на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі – Закон № 1402-VIII), виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року - 2270 грн, на 1 січня 2022 року - 2481 грн, на 1 січня 2023 року - 2684 грн, з врахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
Державним виконавцем направлено Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України у Харківській області Вимогу державного виконавця по виконавчому провадженню № 78688354 від 11.09.2025.
ТУ ДСА у Харківській області листом від 16.09.2025 за вих. № 06-15/2829/2025 на Вимогу державного виконавця по виконавчому провадженню № 78688354 від 11.09.2025 повідомило, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 по справі № 520/33302/24 знаходиться у черзі на виконання шляхом стягнення з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», відкритої на рівні територіального управління, однак станом на 16.09.2025 кошторис по зазначеній бюджетній програмі становить 0,00 грн. Зауважено, що відразу після надходження фінансування, вищевказані судові рішення будуть виконані територіальним управлінням в порядку черговості.
Також на зазначену вимогу державного виконавця листом від 29.09.2025 за вих. № 06-15/2971/2025 ТУ ДСА у Харківській області надано розрахунок від 25.11.2024 за № 04-49/513 суддівської винагороди, виходячи з прожиткового мінімуму 3028,00 грн за період з 01.08.2024 по 31.10.2024 судді Дзержинського районного суду м. Харкова Хайкіна В. М.
З листа-відповіді ТУ ДСА у Харківській області від 21.04.2026 за вих. № 06-15/1109/2026 на вимогу від 16.04.2026 № 78688354 головного державного виконавця ВПВР у Луганській та Харківській областях вбачається, що виплата ОСОБА_1 по виконавчому документу знаходиться у черзі на виконання шляхом стягнення з бюджетної програми по КПКВ 0501150.
27.04.2026 головним державним виконавцем ВПВР у Луганській та Харківській областях за невиконання рішення суду без поважних причин прийнято постанову ВП № 78688354 про накладення штрафу, якою на боржника - Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області накладено штраф на користь держави у розмірі 5100 грн.
Не погодившись з вказаною постановою державного виконавця, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та правомірності складеної державним виконавцем постанови про накладення штрафу на ТУ ДСА у Харківській області, оскільки боржником не було надано доказів на підтвердження виконання рішення суду по справі № 520/33302/24 або вжиття заходів для фактичного його виконання у межах виконавчого провадження ВП № 78688354.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Так, спірні правовідносини виникли через протиправне, на думку позивача, накладення на позивача відповідно до оскаржуваної постанови штрафу за невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 у справі № 520/33302/24 без поважних причин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом № 1404-VІІІ.
Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом першим частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
В силу вимог цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про накладення штрафу (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VІІІ).
Частиною 1 статті 13 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Таким чином, примусове виконання рішення суду розпочинається з прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.
Пунктами 1, 16, 22 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Положеннями частин 1, 2 статті 63 Закону № 1404-VIII передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно з частиною 3 статті 63 Закону № 1404-VІІІ, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина 3 статті 14 КАС України).
В свою чергу, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).
Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.
Поважними у розумінні наведених норм закону можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його волевиявлення. Даючи оцінку тому, чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому полягала причина невиконання судового рішення у відведений йому строк.
Аналіз вищенаведеного дає підстави для висновку, що правовою підставою для накладення на боржника штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин. 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд.
Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.
Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі Піалопулос та інші проти Греції від 15 березня 2001 року, пункт 68).
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що в якості доказів наявності поважних причин, які зумовили невиконання рішення суду від 06.02.2025 по справі №520/33302/24 позивач посилається на листи Державної судової адміністрації України від 23.06.2025 за вихідним № 11-12410/25, від 17.07.2025 за вихідним № 11-14186/25) від 18.07.2025 за вихідним № 11-14371/25, від 01.08.2025 за вихідним № 11-15524/25, від 18.09.2025 за вихідним № 11-18583/25, від 10.11.2025 за вихідним № 11-22323/25, від 25.12.2025 за вихідним № 11-25944/25, отримані у відповідь на звернення ТУ ДСА у Харківській області до головного розпорядника бюджетних коштів з проханням виділити додаткові бюджетні асигнування для бюджетної програми 0501150 для подальшого виконання судових рішень, прийнятих на користь суддів та працівників апаратів судів, які містять інформацію тотожного змісту «..виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя», у межах передбачених бюджетних призначень на відповідний бюджетний період.
Враховуючи, що всі затверджені за програмою видатки в розмірі 10,0 млн грн розподілені між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, ДСА України наразі не має можливості виділити додаткові бюджетні асигнування на зазначені у листах позивача цілі».
Також повідомлено, що «…листами від 03.02.2025 № 11-2404/25, від 06.03.2025 № 11- 4566/25, від 07.04.2025 № 11-6770/25 та від 12.05.2025 № 11-9437/25 ДСА України зверталось до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за Програмою. Однак листами від 17.02.2025 № 08020-01-2/5032, від 02.04.2025 № 08020-09-6/9609, від 30.04.2025 № 08020-09-6/12329 та від 28.05.2025 № 08020-09-6/15313 Міністерством фінансів України пропозиції ДСА України не були підтримані, так як у період продовження дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізації заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення.
З огляду на зазначене та враховуючи численні звернення від судів, органів та установ системи правосуддя, ДСА України листом від 26.08. 2025 № 11-17114/25 вчергове звернулось до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за Програмою на суму 2 315,5 млн гривень.».
На лист ТУ ДСА у Харківській області від 14.01.2026 за вихідним № 04- 45/92-26 ДСА України направило відповідь від 09.02.2026 за вихідним № 11-2689/26, якою повідомлено, що «…Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» за програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» затверджені видатки у розмірі 10,0 млн. грн, що розподілені між судами, органами та установами системи правосуддя. 14.01.2026 ДСА України затверджений кошторис на 2026 рік Територіальному управлінню ДСА України у Харківській області за 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» у сумі 28,3 тис гривень.».
Надаючи оцінку поважності вищевказаних обставин, які зумовили невиконання рішення суду від 06.02.2025 по справі №520/33302/24, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, відповідно до статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Згідно зі статтею 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частин 1-4 статті 148 Закону № 1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.
Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Відповідно до частин 1, 3 статті 151 Закону № 1402-VIII Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління. Рішення про утворення територіальних управлінь та визначення їх кількості приймається Державною судовою адміністрацією України за погодженням з Вищою радою правосуддя.
Аналогічну норму також містить пункт 3 Положення про Державну судову адміністрацію України, яке затверджено рішенням Вищої ради правосуддя 17.01.2019 №141/0/15-19 (далі по тексту - Положення № 141/0/15-19).
Статтею 154 Закону № 1402-VIII визначено, що територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Крім того, відповідно до пункту 5 Положення № 141/0/15-19 основними завданнями ДСА України є, зокрема організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом; забезпечення належних умов діяльності судів, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених законом.
Відповідно до пункту 10 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 (далі – Порядок № 228), головні розпорядники забезпечують організацію та координацію роботи відповідальних виконавців, розпорядників нижчого рівня із складання проектів кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду кошторису, планів використання бюджетних коштів та помісячних планів використання бюджетних коштів на плановий бюджетний період та складання таких документів за бюджетними програмами, що виконуються безпосередньо головними розпорядниками.
Головні розпорядники керуються відповідними методичними вказівками Мінфіну, Міністерства фінансів Автономної Республіки Крим, місцевих фінансових органів щодо складання розпису відповідного бюджету, доводять відповідальним виконавцям, розпорядникам нижчого рівня вказівки щодо складання проектів кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду кошторису, планів використання бюджетних коштів та помісячних планів використання бюджетних коштів, термінів їх подання і показники, які необхідні для визначення обсягів видатків бюджету та надання кредитів з бюджету (пункт 11 Порядку № 228).
Відповідно до пункту 12 Порядку № 228 розпорядники під час складання проектів кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду кошторису, планів використання бюджетних коштів та помісячних планів використання бюджетних коштів забезпечують дотримання принципів, на яких ґрунтується бюджетна система, а також дотримання вимог законодавства під час проведення розрахунків до кошторису, розподілу видатків бюджету та надання кредитів з бюджету відповідно до економічної класифікації видатків бюджету та класифікації кредитування бюджету, визначення показників надходжень бюджету в частині доходів, фінансування або повернення кредитів, додержання тарифних ставок (посадових окладів), норм, цін, лімітів, а також інших показників відповідно до законодавства.
Приписами абзаців 1 та 3 пункту 28 Порядку № 228 передбачено, що відповідальні виконавці подають головному розпоряднику зведені кошториси та зведені плани асигнувань загального фонду бюджету, зведені плани надання кредитів із загального фонду та зведені плани спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду, зведені плани використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і зведені помісячні плани використання бюджетних коштів за кожною бюджетною програмою, за виконання якої вони відповідають.
Відповідальні виконавці, розпорядники нижчого рівня складають кошториси, плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду кошторису, плани використання бюджетних коштів, помісячні плани використання бюджетних коштів, засвідчують підписами керівника установи та керівника її фінансового підрозділу або бухгалтерської служби і подають їх відповідальним виконавцям або головним розпорядникам для складання зведених кошторисів, зведених планів асигнувань загального фонду бюджету, зведених планів надання кредитів із загального фонду бюджету та зведених планів спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду, а також зведених планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і зведених помісячних планів використання бюджетних коштів.
Слід зазначити, що відповідно до пункту 29 Порядку № 228 головні розпорядники під час розгляду отриманих кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду кошторису, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів), помісячних планів використання бюджетних коштів перевіряють: дотримання вимог законодавства, а також вказівок щодо складання кошторисів на плановий бюджетний період; дотримання режиму економії, включення до кошторисів бюджетних асигнувань, зумовлених характером діяльності установи; дотримання доведених у лімітних довідках річних обсягів бюджетних асигнувань та їх помісячного розподілу з урахуванням строків проведення окремих заходів і можливості здійснення відповідних видатків бюджету та надання кредитів з бюджету протягом бюджетного періоду; підтвердження показників розрахунками та економічними обґрунтуваннями.
Відповідно до пункту 30 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України кошторис - основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.
Аналіз наведених норм Порядку № 228 дозволяє дійти висновку, що ТУ ДСА у Харківській області, як розпорядник нижчого рівня, складає проект кошторису, як основного планового фінансового документу бюджетної установи, плани асигнувань загального фонду бюджету та спеціального фонду, та подає такі документи ДСА України, як головному розпоряднику для складання зведених кошторисів, зведених планів асигнувань загального фонду бюджету, зведених планів надання кредитів із загального фонду бюджету та зведених планів спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду, а також зведених планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і зведених помісячних планів використання бюджетних коштів.
Відповідно до пункту 3 Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, затвердженого Головою Державної судової адміністрації України 25.09.2015 (далі - Положення про ТУ ДСА у Харківській області), основним завданням ТУ ДСА України у Харківській області є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів Харківської області та фінансове забезпечення місцевих загальних судів Харківської області з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів суддівського самоврядування.
За змістом пункту 4.3 Положення про ТУ ДСА у Харківській області, ТУ ДСА України у Харківській області здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення ТУ ДСА України у Харківській області та місцевих загальних судів Харківської області.
За таких обставин, враховуючи положення частини 4 статті 148 Закону № 1402-VIII, саме ТУ ДСА у Харківській, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, уповноважено складати проект кошторису щодо фінансування місцевих судів, зокрема Дзержинського (Шевченківського) районного суду м. Харкова.
З наведеного слідує, що позивач, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, мав забезпечити формування кошторисів на відповідний рік з урахуванням потреб на покриття бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» з метою виплати перерахованої на виконання судових рішень суддівської винагороди у повному обсязі, а ДСА України, як головний розпорядник бюджетних коштів, мало їх перевірити на відповідність вимогам законодавства та вирішити питання щодо можливості здійснення відповідних видатків бюджету та надання кредитів з бюджету протягом бюджетного періоду.
Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, затверджена кошторисом по зазначеній бюджетній програмі на 2026 рік сума 28300 гривень є вочевидь такою, що не може забезпечити належне виконання судових рішень у 2026 році, оскільки лише на виконання рішення суду у справі № 520/33302/24 борг ТУ ДСА у Харківській області з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 становить 125769,06 грн, що є значно більшою від вищевказаної загальної суми. 
Колегія суддів зауважує, що направлення листів до ДСА України з проханням виділити кошти за програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» за відсутності відповідного кошторису на покриття заборгованості з виплат за рішеннями судів не призведе до погашення такої, оскільки здійснення виплат перерахованої суддівської винагороди за таких обставин є неможливим.
Водночас, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що позивач, будучи розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, склав та подав на затвердження до ДСА України кошториси на 2026 рік, з урахуванням потреб на покриття бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" з метою виплати перерахованої на виконання судових рішень суддівської винагороди у повному обсязі.
Оскільки позивачем у кошторисі на 2026 рік не було передбачено достатніх сум на покриття бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя", які мали бути погоджені ДСА України, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на відсутність відповідного фінансування як на поважну причину невиконання рішення суду.
Колегія суддів наголошує, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості з недоотриманої суддівської винагороди не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Саме лише посилання апелянта в позові та апеляційній скарзі на відсутність бюджетних призначень без вчинення дій щодо підготовки та погодження в ДСА України кошторисів з урахуванням потреб бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» не може вважатись поважною причиною невиконання рішення суду.
Слід зауважити, що позивачем на вимоги державного виконавця від 11.09.2025, від 24.09.2025, від 16.04.2026 взагалі не надавався кошторис на 2026 рік, з урахуванням потреб на покриття бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя".
В межах розгляду цієї справи позивач не надав доказів на підтвердження вчинення належних та достатніх дій для виділення відповідних коштів з Державного бюджету.
Отже, позивачем не наведено об`єктивних поважних причин через які ТУ ДСА у Харківській області не виконала рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 по справі № 520/33302/24 в частині виплати ОСОБА_1 перерахованої суддівської винагороди. 
Вказана бездіяльність позивача свідчить про ухилення від виконання судового рішення в повному обсязі.
Колегія суддів відхиляє посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.11.2018 по справі № 373/436/17, від 15.05.2020 по справі № 812/1813/18, від 21.05.2020 по справі № 310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі № 821/1491/17, оскільки вони не є релевантними до цієї справи та зроблені за інших фактичних обставин. Так, у вищенаведених постановах Верховний Суд з урахуванням наданих стороною доказів на підтвердження відсутності коштів для виконання рішення суду висновував, що невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Колегія суддів наголошує, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, у тому числі і відсутності відповідного фінансування, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Тобто, у будь-якому разі, судове рішення, ухвалене на користь позивача, має бути виконане.
За встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у відповідача підстав для накладення на ТУ ДСА у Харківській області штрафу за невиконання без поважних причин судового рішення шляхом винесення постанови ВП № 78688354 від 27.04.2026.
Положеннями частини 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі та у спосіб, передбачений Законом № 1404-VIII, а наведені позивачем обставини не є поважними причинами для невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 у справі № 520/33302/24, колегія суддів дійшла висновку про відсутність в даному випадку порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів ТУ ДСА у Харківській області та, як наслідок, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та позову.
Згідно з частиною 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги з вищезазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 242, 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2026 по справі № 520/10826/26 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко