ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/1912/26
16 липня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мірінович У.А., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РВР КАРС" до Тернопільської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду через адвоката Вербицького Романа Анатолійовича надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "РВР КАРС" до Тернопільської митниці, у якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці від 11 березня 2026 року №UA403070/2026/000147/1 про коригування митної вартості товарів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.03.2026 з метою митного оформлення ввезеного на територію України товару агентом з митного оформлення від імені ТОВ «РВР КАРС» було подано електронну митну декларацію №26UA403070002407U6, з визначеною митною вартістю товару «Автомобіль легковий, що використовувався» за ціною зовнішньоекономічного контракту №EV12449 від 31.01.2026, укладеного між позивачем та компанією «Fauskanger Auto» (Норвегія), в загальній сумі 82000 норвезьких крон, що в еквіваленті склало 372034 грн. 
Однак, після консультацій між декларантом та митним органом, відповідач прийняв спірне рішення №UA403070/2026/000147/1 від 11.03.2026, яким скоригував митну вартість товару за резервним методом визначення вартості, та визначив загальну вартість товару в сумі 125850,27 норвезьких крон, що в еквіваленті склало 570649,30 грн. У зв`язку з прийняттям вказаного рішення відповідачем також оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA403070/2026/000186.
Позивач вважає, що відповідач безпідставно визначив іншу митну вартість імпортованого товару, оскільки ним було надано всі належні основні документи, які підтверджували заявлену митну вартість товару та давали можливість визначити таку вартість за ціною договору. Надані документи підтверджували складову декларованої митної вартості за ціною Контракту, відповідають встановленим законодавством вимогам та не містять жодних розбіжностей. Позивач вважає прийняте рішення протиправним, що і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
Ухвалою суду від 03.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
15.04.2026 до суду від Тернопільської митниці надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що під час здійснення митного контролю за МД №26UA403070002407U6 від 10.03.2026 митницею було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах, за результатами опрацювання якої встановлено наступне:
відповідно до відомостей із зовнішньоекономічного договору №EV12449 від 31.01.2026 та рахунку-фактури (інвойс) №63142 від 31.01.2026 продавцем товару є FAUSKANGER AUTO. Однак, згідно із інформацією із технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) №201814726959 від 07.08.2018 власником товару є «HERN/ES», а не FAUSKANGER AUTO;
надана до митного оформлення платіжна інструкція в іноземній валюті від 09.03.2026 № 550 на суму 82000 норвезьких крон не містить обов`язкових реквізитів, а саме: підпис(и) [власноручний(і)/електронний(і)] відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатися рахунком (п.1 Порядку оформлення платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216);
в наданій до митного оформлення автотранспортній накладній від 04.03.2026 №0001984 не заповнена графа 22 «Підпис та штамп відправника», що викликає сумніви у достовірності відомостей про транспортні послуги, враховуючи, що умови поставки товару CPT TERNOPIL. 
Наведені обставини, на переконання митного органу, вказують на наявність розбіжностей та невідповідностей у поданих до митного оформлення документах, а також наявність ризиків декларування недостовірних відомостей щодо митної вартості товарів та невключення всіх складових митної вартості у повному обсязі.
В зв`язку із цим, митницею було направлено уповноваженій особі декларанта електронним повідомленням вимогу на надання додаткових документів. Проте уповноваженою особою декларанта на вимогу митниці, окрім раніше поданих до митного оформлення документів, додаткових документів не було надано. Натомість, листом від 10.03.2026 уповноважена особа декларанта повідомила митницю, що інших документів не існує і надані не будуть.
Зважаючи на викладене вище, Тернопільська митниця вважає, що рішення про коригування митної вартості товару №UA403070/2026/000147/1 від 11.03.2026 прийняте з дотриманням вимог чинного законодавства, є законним та обґрунтованим та не підлягає скасуванню.
Також 15.04.2026 до суду надійшло клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження або у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 17.04.2026 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.
Інших заяв, у тому числі по суті, до суду не надходило.
Перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вказує наступне.
На виконання зовнішньоекономічного контракту №EV12449 від 31.01.2026, укладеного між продавцем «FAUSKANGER AUTO» (Норвегія) та покупцем Товариством з обмеженою відповідальністю «РВР КАРС» (Україна), згідно із рахунком-фактурою (інвойс) №63142 від 31.01.2026, позивачем на митну територію України ввезено товар.
10 березня 2026 року уповноваженою особою позивача, агентом з митного оформлення Драган І.А., подано до митного оформлення митну декларацію (надалі – МД) типу ІМ40ДЕ №26UA403070002407U6, у графі 31 якої заявлено до митного оформлення наступні товар:
«Автомобіль легковий, що використовувався: -марка: NISSAN модель: E-NV200, ідентиф. номер: НОМЕР_1 , модельний рік випуску: 2018, календарний рік випуску: 2018, тип двигуна: електричний, ємність електричного акумулятора: 40 Квт/год; загальна кількість місць, включаючи місце водія: 7; колісна форма: 4х2, призначення: для використання на дорогах загального призначення. Торгова марка: NISSAN. Виробник: NISSAN/ESВ сього 1 штука без пакування.»
Як слідує з матеріалів справи та інформації, що міститься в графі 44 МД, уповноваженою особою позивача до митного оформлення були подані наступні документи:
- рахунок-фактура (інвойс) №63142 від 31.01.2026;
- автотранспортна накладна №0001984 від 04.03.2026;
- декларація про походження товару №63142 від 31.01.2026;
- cвідоцтво про реєстрацію транспортного засобу №201814726959 від 07.08.2018; 
- банківський платіжний документ, що стосується товару №550 від 03.02.2026;
- висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №123/3 від 09.03.2026;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №EV12449 від 31.01.2026;
- договір про надання послуг митного брокера № б/н від 06.04.2023;
- інші некласифіковані документи – фото № б/н від 10.03.2026.
Під час автоматизованого контролю із застосуванням системи управління ризиками відповідно до Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684, автоматизованою системою митного оформлення "Інспектор" (надалі - АСМО "Інспектор") посадовій особі підрозділу митного оформлення визначено перелік необхідних до виконання митних процедур:
«За участі фізичної особи (гр. 54 МД) наявні протоколи про порушення митних правил. Розглянути питання щодо посилення митного контролю з метою недопущення повторних порушень. Можливе заниження митної вартості транспортного засобу. Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості легкового транспортного засобу, у тому числі, характеристик товару, які впливають на визначення митної вартості. Індикатори ризику: п.3.3.2. – Наявні в базі даних митного органу, митні оформлення ідентичного товару за ціною вищою ніж заявлена в даній МД. Товар № 1. Можливо, неправильна класифікація товару: Перевірити відповідність заявленого опису товару та наведеної вище інформації про можливі товари «прикриття»/«ризику». Якщо опис товару співпадає з вищенаведеним, то при випуску товарів у вільний обіг провести перевірку правильності класифікації. Можливе заниження митної вартості транспортного засобу. Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості легкового транспортного засобу, у тому числі, характеристик товару, які впливають на визначення митної вартості.» (арк. справи 47)
10.03.2026 митницею направлено уповноваженій особі декларанта електронним повідомленням вимогу на надання додаткових документів наступного змісту:
«Згідно ст.21 МК України розпочинається процедура консультації. Що за результатами опрацювання документів, поданих до митного оформлення, встановлено, що продавцем товару є FAUSKANGER AUTO. Однак, згідно із інформацією із технічного паспорта № 201814726959 від 07.08.2018 власником товару є «HERN/ES», а не FAUSKANGER AUTO, а також до митного оформлення надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 09.03.2026 № 550 на суму 82000 норвезьких крон, яка не містить обов`язкових реквізитів, а саме: підпис(и) [власноручний(і)/електронний(і)] відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має (ють) право розпоряджатися рахунком (п.1 Порядку оформлення платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216). У зв`язку з тим, що виявлені розбіжності, прошу відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ надати документи: 
- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. 
У разі відсутності вище зазначених документів, відповідно до ч.3 ст. 53 МКУ прошу надати (за наявності) такі додаткові документи:
- копію митної декларації країни відправлення;
- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.- каталоги, специфікації, прайс-лист виробника товару.
Відповідно до ч.6 ст,53 МКУ Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. Декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати додаткові документи.». (арк. справи 48)
У відповідь декларантом надіслано митному органу повідомлення, в якому зазначено, що ТОВ «РВР КАРС» документально підтвердило числові значення митної вартості товару та подало до митного оформлення всі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, які підтверджують заявлену митну вартість. Також декларант повідомив, що інших документів не існує і не будуть подані. (арк. справи 50) 
За результатами здійснення контролю правильності визначення заявленої декларантом митної вартості товарів посадовою особою митниці прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA403070/2026/000147/1 від 11.03.2026, у гр. 33 якого, серед іншого зазначено: 
"За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини 4 ст.57 МКУ не дійшли згоди про можливість визначення митної вартості згідно з положеннями статей 59-63 МКУ. Митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст.64 МКУ. За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу згідно з митною декларацією від 09.03.2026 №26UA209270004486U3 на рівні 13000 USD за штуку (125580,27 норвезьких крон). Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось." (арк. справи 25)
Не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товарів від 11.03.2026 № UA403070/2026/000147/1, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із частиною першою статті 51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
Як визначено частинами першою, другою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя статті 54 МК України).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 МК України).
Наведені норми МК України вказують на те, що законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визначається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.
Відповідно до статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).
У частині третій статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Із наведених положень слідує, що митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У пункті 2 частини п`ятої статті 54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Отже, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.
Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відповідно до частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Перелік витрат, які додаються при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, визначено у частині десятій статті 58 МК України.
Як обумовлено частиною третьою статті 57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
За правилами, встановленими частинами четвертою-восьмою статті 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Судом встановлено, що декларант позивача для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару подав до митного органу ряд документів та застосував перший метод визначення митної вартості - за ціною договору.
Разом з тим, вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги, що відповідачем здійснювалась процедура письмових консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав та методу для визначення митної вартості товару відповідно до вимог статей 59 і 60 Митного кодексу України.
Як встановлено судом, на виконання пункту 2 частини другої статті 53 МК України позивачем представлено митному органу зовнішньоекономічний договір (контракт) №EV12449 від 31.01.2026. (арк. справи 14-15)
Поданий декларантом позивача до митного оформлення документ - інвойс № 63142 від 31.01.2026, за назвою і змістом відповідає вимогам пункту 3 частини другої статті 53 МК України. (а.с.16)
Також, митному органу представлено: автотранспорту накладну CMR №0001984 від 04.03.2026, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 07.08.2018, платіжну інструкцію в іноземній валюті №550 від 03.02.2026.
Дослідивши подані декларантом згідно із частиною другою статті 53 МК України наявні у нього документи, які подавалися із митною декларацією, суд дійшов висновку, що такі документально підтверджують складові митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а сумніви митного органу щодо заявленої митної вартості є безпідставними.
Відповідач в оскаржуваному рішенні посилається, зокрема на те, що продавцем товару є FAUSKANGER AUTO, однак згідно із інформацією із технічного паспорта №201814726959 від 07.08.2018 власником товару є «HERN/ES», а не FAUSKANGER AUTO.
Щодо вказаного твердження відповідача суд зазначає, що продавець та власник товару не обов`язково повинен бути однією і тією ж особою. Продавець, реалізуючи транспортний засіб, не зобов`язаний здійснювати його реєстрацію за собою, а наявність у продавця права продажу може бути обумовлено цивільно-правовими відносинами між безпосереднім власником транспортного засобу та продавцем.
З поданих декларантом документів, зокрема договору від 31.01.2026 №EV12448, зрозуміло, що продавцем є компанія FAUSKANGER AUTO (Norway). Доказів перебування позивача у договірних відносинах з третіми особами, крім продавця, матеріали справи не містять.
Крім того суд зауважує, що чинним законодавством не передбачено обов`язку надання декларантом документів про походження товару в попередніх ланцюгах постачання продавця-експортера, що може становити комерційну таємницю, а питання щодо перевірки повноважень продавця на здійснення продажу транспортного засобу від імені його власників не входить до компетенції митного органу та не впливає на задекларовані та підтверджені відповідними документами числові значення митної вартості, з якої обраховуються та справляються митні платежі.
Також суд зазначає, що реєстраційне свідоцтво транспортного засобу не є документом в розумінні митного законодавства, який підтверджує митну вартість товару.
З огляду на викладене суд вважає, що посилання митного органу на вказані обставини, як на підставу сумнівів у митній вартості імпортованого товару, є необґрунтованим. 
Помилковими, на переконання суду, також є і твердження митного органу про те, що платіжна інструкція в іноземній валюті від 03.02.2026 № 550 на суму 82000 норвезьких крон, не містить обов`язкових реквізитів, а саме: підпис(и) [власноручний(і) /електронний(і)] відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має (ють) право розпоряджатися рахунком (п.1 Порядку оформлення платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216).
Так, відповідно до підпункту 13 пункту 14 Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2008 за №910/15601 (у редакції, чинній на момент оформлення платіжної інструкції від 03.02.2026), платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: підпис(и) [власноручний(і)/електронний(і)] відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації.
Як слідує зі змісту наданої позивачем до митного оформлення платіжної інструкції в іноземній валюті від 03.02.2026 №550 (через SWIFT), вказаний документ у розділі «Інформація від відправника до отримувача» містить підпис платника/ініціатора з використанням електронного підпису, що свідчить про відповідність вказаного документу вимогам Положення №216.
При цьому суд зазначає, що SWIFT-переказ - це міжнародна система для транзакцій, абревіатура якої розшифровується як Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunications (Товариство всесвітніх міжбанківських фінансових телекомунікацій). Національне законодавством не містить заборон, щодо проведення оплати за зовнішньоекономічними контрактами шляхом міжнародного валютного переказу через систему SWIFT. 
У світлі того, що сторонами використано систему SWIFT-переказу коштів, то варто відзначити, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені). (постанови КАС ВС від 17 квітня 2018 року у справі №815/329/17, від 19 листопада 2024 року у справі №420/23588/23)
Таким чином, посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що платіжна інструкція в іноземній валюті не містить всіх необхідних реквізитів, що порушує приписи пункту 1 Порядку оформлення платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, затвердженого постановою Правління НБУ від 28.07.2008 № 216, не впливає на ціну товару, яка була сплачена станом на час прийняття оскаржуваного рішення. При цьому відповідач, зазначаючи про недоліки в оформленні платіжної інструкції, не ставить під сумнів сам факт розрахункової операції між позивачем та його контрагентом. 
Крім того, оскільки на виконання умов контракту позивачем сплачено повну його вартість у встановлений строк, що підтверджується відповідним банківським документом, який подано митному органу, тому вимога митного органу про подання "банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару" є необґрунтованою.
Доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, з приводу відсутності в автотранспортній накладній від 04.03.2026 №0001984 заповненої графи 22 «Підпис та штамп відправника», що за позицією відповідача викликає сумніви щодо достовірності відомостей про транспортні послуги, враховуючи, що умови поставку товару CPT TERNOPIL, суд не бере до уваги, оскільки вказані обставини не були покладені в основу оскаржуваного рішення. 
Разом з тим, з метою дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин, що мають значення для правильного рішення справи, суд зазначає наступне.
Пунктом 5.3 контракту №EV12449 від 31.01.2026 передбачено, що постачання товару здійснюється на умовах СРТ Тернопіль, Україна (Інкотермс-2010), якщо інше не зазначено в інвойсах до контракту. 
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду неодноразово аналізував правила постачання товарів на умовах CPT Інкотермс - 2010 та сформував з цього приводу сталу судову практику. 
Так, відповідно до правил "Інкотермс 2010" в частині груп С (до якої віднесено умови поставки CPT - фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення)) передбачено, що "C" - терміни вимагають від продавця укласти договір перевезення на звичайних умовах за свій власний рахунок. Тобто, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення (див. постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.05.2025 у справі № 540/1046/20, від 25.08.2023 у справі № 810/3516/16 та інші). 
За офіційними правилами тлумачення торгівельних правил "Інкотермс 2010" в термін СРТ означає, що продавець здійснює поставку покупцю у вказане місце призначення. Відповідно до умов СРТ у покупця немає обов`язку перед продавцем щодо укладення договору страхування. При цьому, страхування може бути здійснено продавцем, покупцем, ними двома, або зовсім не здійснюватись. Отже, термін СРТ передбачає можливість, а не обов`язок страхування товару (див. постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.02.2024 у справі № 815/1460/18). продавець) 
Крім того, згідно умов CPT за правилами "Інкотермс-2010" постачальник (продавець) самостійно доставляє вантаж (чи оплачує доставку вантажоперевізником) до певного місця, де відбувається його передача обраному одержувачем вантажоперевізнику. Продавець несе відповідальність за всі витрати пов`язані з транспортуванням товарів, навантаженням (на судно, у вагон) тощо до визначеного місця. Продавець відповідає за укладення контракту та вибір особи перевізника. Після того, як вантаж вивантажується від перевізника, покупець несе відповідальність за оплату доставки вантажу до бажаного ним пункту призначення (див. постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.12.2023 у справі № 340/718/19). 
У справі №814/476/18 (постанова від 10 жовтня 2024 року) Верховний Суд зазначив, що згідно з "ІНКОТЕРМС 2010" термін CPT - (Carriage Paid To (... named place of destination) Фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб. 
Аналогічні позиції щодо застосування правил "Інкотермс-2010", викладені в постановах Верховного Суду від 02.05.2023 у справі № 120/6700/22, від 30.11.2022 у справі № 815/1133/17, від 29.06.2022 у справі № 1.380.2019.001524, від 17.05.2022 у справі № 810/1661/17, від 22.06.2022 у справі № 826/17387/17 тощо. 
Таким чином, витрати пов`язані із транспортуванням товару до місця вивантаження - міста Тернопіль, несе продавець, а не покупець. Крім того, імперативного правила укладення договору страхування товару умови поставки СРТ не передбачають, а визначають диспозитивну норму у виборі правил поведінки. Умови аналізованих контрактів свідчать про те, що сторони не обумовили обов`язок однієї (або обох сторін) здійснити страхування товару. 
Звідси видно, що організація та поставка товару (транспортного засобу), за умовами укладеного контракту належить до сфери виключної компетенції "продавця", а не "покупця". 
Оскільки умови поставки CPT (Інкотермс 2010) не передбачають обов`язку покупця укладати договір перевезення та обирати особу перевізника, той на нього не може покладатись обов`язок зі складання міжнародних перевізник документів, зокрема, таких, як CMR - міжнародна автомобільна накладна. 
Підсумовуючи виконання декларантом вимог частини другої статті 53 МК України слід зазначити, що позивачем подано документи, які кореспондують приписами цієї частини статті, зокрема: 
- відповідно пункту 2 частини 2 статті 53 МУ України - контракт № EV12449 від 31.01.2026;
- відповідно до пункту 3 частини 2 статті 53 МК України - інвойс №63142 від 04.03.2026;
- відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 МК України - платіжну інструкцію в іноземній валюті від 03.02.2026 №550 та повідомлення про SWIFT-переказ на суму 82000 NOK.
Відтак, у декларанта був відсутній обов`язок подавати документи, що охоплюються змістом інших пунктів цієї частини статті, зокрема: 
- пунктом 5 частини 2 статті 53 МК України - інші платіжні документи, у зв`язку із використанням законодавцем у побудові диспозиції норми права похідного прийменника "за наявності", що продукує диспозитивний варіант поведінки декларанта;
- пунктом 6 частини другої статті 53 МК України - у зв`язку із умовами поставки CPT; 
- пунктом 7 частини другої статті 53 МК України - у зв`язку із тим, що імпорт не підлягає ліцензуванню;
- пунктом 8 частини другої статті 53 МК України - у зв`язку із тим, що сторони на умовах поставки CPT додатково не погоджували обов`язок здійснити страхування товару. 
Отже, ТОВ “РВР КАРС” в повному обсязі виконано обов`язок подати документи, які охоплюються приписами частини другої статті 53 МК України. 
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду сформував правовий висновок про те, що " … повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації. 
Неподання декларантом документів, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість (постанови КАС ВС від 29.12.2025 у справі № 300/6315/24, від 20.11.2025 у справі №280/7653/23 та інші).
Суд зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).
При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Водночас, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.09.2020 у справі №815/4686/16.
Щодо мотивів відповідача про те, що ціни на імпортований товар, є нижчими від цін за аналогічні товари, розмитнення яких вже проводилося, то такі обставини не є та не можуть бути самостійною підставою для підвищення митної вартості товарів відповідно до вимог МК України, оскільки ці відомості мають допоміжний інформаційний характер, а отже, не можуть бути підставою для коригування митної вартості товарів.
Так, Верховний Суд у постановах від 19.02.2019 у справі №814/1888/16, від 24.12.2020 у справі №820/7316/15 вказав, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
У постанові Верховного Суду від 20.09.2023 у справі № 821/411/18 зазначено про те, що доводи Митниці щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду оцінює критично з огляду на те, що спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками та наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено іншими особами за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту, за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України: що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо) (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 25.02.2021 у справі №810/3295/17, від 23.11.2022 у справі № 810/2547/17).
Обставини, встановлені у цій справі, дають підстави для висновку про те, що у відповідача були всі документи, які надавали йому можливість підтвердити визначену позивачем митну вартість товару за ціною договору. Натомість відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у МД, поданої декларантом позивача; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах.
Суд не заперечує права митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (частина п`ята статті 54 МК України), проте для цього він має довести підстави застосування норм частини третьої статті 53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознак підробки або відсутність усіх відомостей про числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Саме лише посилання на наявність у нього інформації про іншу ціну ідентичного товару не є достатньою підставою не визнавати митну вартість, визначену за ціною договору.
Верховний Суд у постанові від 03.12.2020 у справі №810/2749/16 зазначив, що приписи МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Разом з тим, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
За таких обставин, суд вважає, що відповідач не довів необхідність витребування у позивача додаткових документів для підтвердження митної вартості за обраним декларантом методом її визначення. Крім того в спірному рішенні відповідач не наводить конкретних числових значень складових митної вартості, які не підтвердженні документально.
Також, суд зазначає, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю товарів, що розмитнювались цією чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників бази даних Держмитслужби.
Інші доводи відповідача вказаних висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про те, що митним органом не доведено, що заявлені декларантом відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, у тому числі, належним чином не обґрунтовано невірне визначення митної вартості товару, а доводи про наявність розбіжностей та невідповідностей у поданих до митного оформлення документах спростовуються поданими позивачем документами, що дає підстави для висновку про невідповідність оскаржуваного рішення критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті частини другої статті 2 КАС України, а отже таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як слідує з матеріалів справи, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3328,00 грн.
Оскільки позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, тому на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "РВР КАРС" до Тернопільської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці від 11 березня 2026 року №UA403070/2026/000147/1 про коригування митної вартості товарів.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВР КАРС" за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн 00 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 16 липня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- Товариство з обмеженою відповідальністю "РВР КАРС" (місцезнаходження: вул. Микулинецька, 116, 4, м.Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46005 код ЄДРПОУ 45139366); 
відповідач:
- Тернопільська митниця (місцезнаходження: вул. Текстильна, 38, м.Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46004 код ЄДРПО 43985576). 
Головуючий суддя Мірінович У.А.