Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2026 року        м. Рівне

Справа № 565/924/26
Провадження № 33/4815/1041/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вараського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2026 року, –

ВСТАНОВИВ:

 
Постановою Вараського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком один рік. 
З матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2026 року о 22 год. 42 хв. в м. Вараш Рівненської області поблизу будинку №17 по вул. Енергетиків, водій ОСОБА_1 керувала автомобілем Ford Focus, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 і результат огляду становив 1,16‰ проміле, чим порушила п.2.9а ПДР України. 
Такими діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі щодо неї на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Зазначає, що з постановою суду не погоджується, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неповно з`ясував обставини справи та не надав належної оцінки доказам. 
Вказує, що не погоджується з результатом огляду за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, який показав 1,16‰проміле, оскільки суд не перевірив належність, повірку, калібрування та технічний стан конкретного приладу. Вважає, що також не було належним чином перевірено дотримання процедури огляду та її незгоду з його результатом.
Доводить, що суд не надав оцінки розбіжності між часом вчинення правопорушення –22 год. 42 хв. та часом проведення огляду –23 год. 43 хв., а тому не встановив, чи може цей результат підтверджувати стан сп`яніння саме на час, зазначений у протоколі. 
Стверджує, що її неявка в судове засідання була зумовлена перебуванням на роботі, а не наміром уникнути відповідальності. Вважає, що суд не усунув наявних сумнівів щодо доказів, а висновок про її винуватість фактично ґрунтується на недослідженому належним чином результаті технічного вимірювання.
На судове засідання призначене на 11 вересня 2026 року  ОСОБА_1  не з`явилася, клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату до суду не надходило.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Крім того, ч. 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою.
За наведених обставин, а також з метою розгляду справи в розумні строки, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності  ОСОБА_1 . 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, приписами ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно приписів ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
При прийнятті постанови щодо  ОСОБА_1 судом першої інстанції вказані вимоги закону було дотримано. 
Висновки суду про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказах, яким дана правильна юридична оцінка. 
Факт керування  ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння при встановлених судом обставинах підтверджуються: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №638273 від 12 квітня 2026 року (а.с. 2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого результат огляду позитивний – 1,16‰ проміле (а.с. 3); результатом тесту №3911, проведеного за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820, згідно якого  ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння – 1,16‰ проміле (а.с. 2); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до медичного закладу, відповідно до якого  ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння умедичному закладі (а.с. 4); відеоматеріалами з нагрудних камер працівників поліції, якими зафіксовано проходження огляду  ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, її згоду з результатами огляду (файл 0130, час: 01:12 – 02:10) та відмову від проходження вказаного огляду у медичному закладі у зв`язку із згодою з результатами огляду (файл 0130, час: 01:50 - 02:10).
Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які в процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.
Так, апеляційний суд виходить з того, що проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу зафіксовано відеозаписом безперервно, а тому відеозапис, долучений до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно  ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було. 
Як вбачається з матеріалів справи, результат огляду на стан алкогольного сп`яніння становив 1,16‰ проміле, що перевищує допустимий рівень алкоголю в організмі  ОСОБА_1 більше ніж у п`ять разів від допустимої норми у 0,2‰ проміле та свідчить про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння. 
Доводи апелянта про незгоду з результатом огляду за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, який показав 1,16‰проміле, оскільки суд не перевірив належність, повірку, калібрування та технічний стан конкретного приладу, апеляційний суд вважає необґрунтованими та не бере їх до уваги з огляду на наступне.
Відповідно до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2016 року за № 1417/29547, міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» становить 1 рік. 
Згідно чеку-роздруківки з результатом огляду газоаналізатором Drager Alcotest № 6820 від 12 квітня 2026 року, тест №3911, дата останнього калібрування приладу – 02 грудня 2025 року. 
ОСОБА_1 проходила огляд на стан сп`яніння 12 квітня 2026 року, а калібрування приладу Drager Alcotest 6820 було здійснено 02 грудня 2025 року, тобто огляд водія на визначення стану алкогольного сп`яніння було здійснено в межах встановленого міжповірочного інтервалу в 1 рік, а, відтак, підстави для визнання результатів огляду даним газоаналізатором недійними відсутні. 
Апеляційний суд критично ставиться до твердження  ОСОБА_1 про те, щосуд не надав оцінки розбіжності між часом вчинення правопорушення –22 год. 42 хв. та часом проведення огляду –23 год. 43 хв., а тому не встановив, чи може цей результат підтверджувати стан сп`яніння на час зазначений у протоколі, враховуючи наступне. 
Сам по собі часовий проміжок між складанням окремих процесуальних документів, а також послідовність їх оформлення не свідчать про істотні порушення вимог КУпАП і не впливають на достовірність встановлених обставин справи. З відеозаписів вбачається, що працівники поліції провели огляд  ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з дотриманням встановлених законодавством вимог щодо порядку його проведення. Крім того,  ОСОБА_1 погодилася з результатом огляду та повідомила патрульним, що напередодні вживала алкоголь (файл 0130, час: 01:12 – 02:25). 
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для скасування судового рішення та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про винуватість
 ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст. 33, ст. 38 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке на думку апеляційного суду, буде достатньою мірою гарантувати виправлення  ОСОБА_1 і попередження вчинення нею нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст. 23 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто. 
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст. 6 ЄКПЛ, ст. 294 КУпАП, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Вараського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2026 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а її апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду     О.І. Полюхович