ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2026 року | Справа №160/4980/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В. 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить:
визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо внесення даних в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 правил військового обліку;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані щодо наявності порушень правил військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно з відомостями військово-облікового документа серії СО № 508154 позивач перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.01.2002 зарахований у запас та визнаний непридатним до військової служби за графою І статті 89а Розкладу хвороб, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12.07.1999 № 207, а з 22.03.2007 знятий (виключений) з військового обліку. Позивач вказує, що з огляду на виключення з військового обліку у зв`язку з визнанням непридатним до військової служби він не є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, а тому правила військового обліку на нього не поширюються і він не може вчинити їх порушення. Позивач також зазначає, що внесений до Реєстру запис про порушення ним правил військового обліку супроводжується відміткою «Не стали на військовий облік після прибуття з установи виконання покарань», яка не відповідає дійсності, оскільки за офіційними державними даними станом на 16.02.2026 він до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та у розшуку не перебуває. За таких обставин позивач вважає дії відповідача щодо внесення та збереження в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення ним правил військового обліку протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а також роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву та доказів, якими обґрунтовуються заперечення.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Позицію відповідача обґрунтовано тим, що дані облікової картки позивача внесені до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів 01.05.2023, після чого позивач перебував у картотеці «Вільні залишки», підкартотека «Зобов`язаний стати на військовий облік після відбуття покарання». Відповідач зазначає, що з набранням чинності 18.05.2024 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-ІХ перелік підстав для виключення з військового обліку більше не передбачає такої підстави, як засудження за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, у зв`язку з чим 10.02.2026 позивача поновлено на військовому обліку, а через неприбуття для взяття на військовий облік його визнано порушником правил військового обліку з внесенням відповідних відомостей до Реєстру та до застосунку «Резерв+». Відповідач також вказує, що виключення таких відомостей з Реєстру є неможливим до прибуття (доставлення) позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, складення протоколу про адміністративне правопорушення та вирішення питання про притягнення або непритягнення його до адміністративної відповідальності, а повідомлення про розшук особи не є звинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення і здійснюється лише з метою виклику особи.
Розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження (ч. 1 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України) без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України).
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з відомостями військово-облікового документа серії СО № 508154 21.01.2002 позивача зараховано у запас та визнано непридатним до військової служби за графою І статті 89а Розкладу хвороб, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12.07.1999 № 207; 25.03.2002 позивача взято на військовий облік; 22.03.2007 позивача знято з військового обліку згідно з наказом ПОУ-346-2006 (пункт 5 підпункти 2.3.4).
Відповідно до відомостей електронного військово-облікового документа станом на 10.12.2025 щодо позивача наявна відмітка про виключення з військового обліку із зазначенням категорії обліку «не військовозобов`язаний».
Відповідно до відомостей електронного військово-облікового документа станом на 15.02.2026 щодо позивача наявний запис «Порушення правил військового обліку» з відміткою «Не стали на військовий облік після прибуття з установи виконання покарань», зазначено дату початку розшуку 10.02.2026, а категорію обліку змінено на «військовозобов`язаний». Водночас у цьому ж документі наявна відмітка про те, що військово-облікові дані позивачем уточнено вчасно.
Згідно з розширеними відомостями з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів датою взяття позивача на військовий облік зазначено 09.11.2003, підставою зняття (виключення) з військового обліку зазначено те, що особа була раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину (пункт 6 частини п`ятої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), при цьому відомості про правопорушення відсутні.
Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи обліку відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності, наявність судимості або обмежень станом на 16.02.2026 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Дніпро Дніпропетровської області, до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має, у розшуку на території України не перебуває.
Із відзиву відповідача судом встановлено, що дані облікової картки позивача внесені до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів 01.05.2023, 10.02.2026 позивача поновлено на військовому обліку, а відомості про порушення ним правил військового обліку внесено до Реєстру у зв`язку з неприбуттям позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Не погоджуючись із діями відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення ним правил військового обліку, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу по суті, надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який на підставі Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, призову на військову службу або на збори; проходити медичний огляд та лікування згідно з рішеннями відповідних комісій або військово-лікарської комісії; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону № 2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону № 2232-XII персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Частиною 6 статті 37 Закону № 2232-XII визначено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які: померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи оголошені померлими; припинили громадянство України; визнані непридатними до військової служби; досягли граничного віку перебування в запасі; були кандидатами для прийняття на військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону, але не були прийняті на військову службу за контрактом.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 (далі - Порядок № 1487), визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, зокрема територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з п. 2 Порядку № 1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пунктом 20 Порядку № 1487 визначено, що військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. Для внесення запису або актуалізації даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ними надаються персональні дані відповідно до вимог Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Пунктом 22 Порядку № 1487 визначено, що взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Пунктом 79 Порядку № 1487 визначено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством, та проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього.
Згідно з п. 1, 8, 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є, зокрема, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, а також забезпечення в межах своїх повноважень ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Відповідно до покладених завдань територіальні центри комплектування та соціальної підтримки ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, оформлюють та видають військово-облікові документи, розглядають звернення громадян з питань, що належать до їх компетенції.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16 березня 2016 року № 1951-VIII (далі - Закон № 1951-VIII) Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Положеннями пункту 1 частини 1 статті 2 Закону № 1951-VIII визначено, що основними завданнями Реєстру є, зокрема, ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України.
Згідно з положеннями ст. 3 Закону № 1951-VIII основними засадами ведення Реєстру є: обов`язковість та своєчасність внесення до Реєстру передбачених цим Законом відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів; повнота та актуалізація відомостей Реєстру про призовників, військовозобов`язаних та резервістів; захищеність Реєстру та внесених до нього відомостей.
За приписами ч. 8, 9 ст. 5 Закону № 1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Статтею 6 Закону № 1951-VIII визначено, що до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пунктом 20-1 частини 1 статті 7 Закону № 1951-VIII передбачено, що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону № 1951-VIII призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону № 1951-VIII до Реєстру вносяться відомості, визначені статтею 6 цього Закону, одержані від призовників, військовозобов`язаних та резервістів або шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 цього Закону.
Частиною 1 статті 14 Закону № 1951-VIII встановлено, що ведення Реєстру включає: внесення запису про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до бази даних Реєстру для взяття на облік або при відновленні на військовому обліку з перевіркою відповідності персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів існуючим обліковим даним; внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних, резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними, резервістами; знищення повторного запису Реєстру в разі його виявлення.
Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону № 1951-VIII актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Відповідно до п. 3 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 (далі - Порядок № 559), відомості, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку Збройних Сил, СБУ, розвідувального органу, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У пункті 8 Порядку № 559 визначено, що військово-обліковий документ в електронній формі містить відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (за наявності), зокрема відомості про результати медичних оглядів, що проводилися з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку, та відомості про перебування на військовому обліку (найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у якому громадянин перебуває або знятий (виключений) з військового обліку, та підстава зняття (виключення) з військового обліку).
Отже, відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого належить внесення до Реєстру відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, внесення змін до таких відомостей та забезпечення актуалізації бази даних Реєстру. Реалізуючи ці повноваження, відповідач зобов`язаний дотримуватися визначених ст. 3 Закону № 1951-VIII засад ведення Реєстру, а саме забезпечувати повноту, актуальність та достовірність внесених до Реєстру відомостей.
Із системного аналізу наведених норм суд доходить висновку, що внесення до Реєстру відомостей про порушення особою правил військового обліку не може бути довільним та має ґрунтуватися на достовірних, документально підтверджених даних про конкретну обставину, з якою законодавство пов`язує наявність такого порушення. Своєю чергою відомості, пов`язані з учиненням адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вносяться до Реєстру за приписами п. 20-1 ч. 1 ст. 7 Закону № 1951-VIII як відомості про притягнення до адміністративної відповідальності із зазначенням дати, номера та короткого змісту протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення.
У цій справі підставою внесеного до Реєстру запису про порушення позивачем правил військового обліку відповідач зазначив неприбуття позивача для взяття на військовий облік, а сам запис супроводжується відміткою «Не стали на військовий облік після прибуття з установи виконання покарань» із зазначенням дати початку розшуку 10.02.2026.
Разом з тим матеріалами справи такі обставини не підтверджені. Витягом з інформаційно-аналітичної системи обліку відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності, наявність судимості або обмежень станом на 16.02.2026 достовірно встановлено, що позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та у розшуку на території України не перебуває. Відтак відомості про перебування позивача в установі виконання покарань та про його прибуття з такої установи, які зазначені як підстава спірного запису, не відповідають дійсності, а отже, і сам запис ґрунтується на недостовірних даних.
Не підтверджені матеріалами справи і фактичні обставини, які могли б свідчити про невиконання позивачем правил військового обліку. У справі відсутні докази направлення позивачу та вручення йому повістки чи іншого виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки із зазначенням строку та місця прибуття, невиконання якого могло б свідчити про порушення правил військового обліку. Сам по собі факт неявки особи, яка не була у визначеному законом порядку повідомлена про обов`язок прибути, не може свідчити про порушення нею правил військового обліку.
У справі також відсутні протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, чи постанова у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача, тобто ті документи, реквізити та зміст яких за приписами п. 20-1 ч. 1 ст. 7 Закону № 1951-VIII і становлять відомості, що вносяться до Реєстру у зв`язку з порушенням правил військового обліку. Відсутність таких документів підтверджується і самим Реєстром, у розширених відомостях якого зазначено, що відомості про правопорушення відсутні.
Навпаки, наявними у справі доказами підтверджується, що згідно з військово-обліковим документом серії СО № 508154 позивача 21.01.2002 визнано непридатним до військової служби за графою І статті 89а Розкладу хвороб та 22.03.2007 знято (виключено) з військового обліку, а згідно з відомостями електронного військово-облікового документа станом на 10.12.2025 щодо позивача була наявна відмітка про виключення з військового обліку із зазначенням категорії обліку «не військовозобов`язаний». Крім того, з електронного військово-облікового документа вбачається наявність відмітки про те, що військово-облікові дані позивачем уточнено вчасно.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності вчинених дій відповідачем суду не надано.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що дії відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення позивачем правил військового обліку вчинені за відсутності належних фактичних та правових підстав, ґрунтуються на недостовірних відомостях, не відповідають визначеним ст. 3 Закону № 1951-VIII засадам ведення Реєстру та є протиправними.
Відповідно до пунктів 4, 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; про спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Оскільки протиправно внесені до Реєстру відомості про порушення позивачем правил військового обліку продовжують зберігатися та створюють для позивача негативні правові наслідки, належним та ефективним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача виключити такі відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Вчинення цієї дії не потребує оцінки судом обставин, які належать до дискреції відповідача, оскільки за встановлених у справі обставин єдиним правомірним варіантом поведінки органу ведення Реєстру є приведення його відомостей у відповідність із дійсністю.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка ухвалює рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Оскільки позов задоволено повністю, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо внесення даних в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , правил військового обліку.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані щодо наявності порушень правил військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова