ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/3600/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 18.07.2025 №262540017586 щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 10.07.2025 року.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.07.2025 звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, однак рішенням від 18.07.2025 № 262540017586 останньому відмовлено у призначенні пенсії з підстав недосягнення пенсійного віку.
Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки, на його думку, при визначенні права на пенсію підлягає застосуванню пункт «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII, яка передбачає право жінок на пенсію за Списком № 1 після досягнення 45 років за наявності не менше 15 років стажу, з них не менше 7 років 6 місяців на відповідних роботах. На підтвердження цієї позиції позивач послалася на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.
Звертав увагу суду на те, що на момент звернення позивачеві виповнилося 47 років, страховий стаж становив 29 років 11 місяців 27 днів, а пільговий стаж за Списком № 1, з урахуванням кратного обчислення відповідно до законодавства про соціальний захист постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, — 8 років 2 місяці 16 днів.
Посилаючись на наведене, позивач вважає, що відповідач помилково застосував частину другу статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою встановлено вищий пенсійний вік та вимоги до стажу, у зв`язку з чим просить скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії як протиправне.
2. Відповідач (ГУПФУ у Чернівецькій області) подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Заперечуючи проти позову зазначив, що 10.07.2025 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, яку за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. За результатами розгляду 18.07.2025 прийнято рішення № 262540017586 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням позивачем пенсійного віку.
Відповідач наголошував, що після набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» питання призначення пенсій на пільгових умовах за Списком № 1 регулюється статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті право на таку пенсію жінки набувають після досягнення 50 років за наявності необхідного страхового та пільгового стажу.
Посилаючись на статтю 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач вважав, що положення статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» після набрання чинності Законом № 2148-VIII не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки питання права на пільгову пенсію врегульоване спеціальною нормою статті 114 Закону № 1058-IV.
Водночас відповідач зазначив, що за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням відповідних підстав, пенсійний вік може бути зменшений, у тому числі для осіб, які працювали на роботах за Списком № 1. За результатами розгляду поданих документів до страхового стажу позивача зараховано всі підтверджені періоди роботи, при цьому її страховий стаж становить 29 років 11 місяців 27 днів, а стаж роботи за Списком № 1 — 8 років 2 місяці 16 днів.
Однак, на думку відповідача, на час звернення позивач не досяг пенсійного віку, визначеного статтею 114 Закону № 1058-IV, а тому відсутні підстави для призначення пенсії.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.
1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.
1. 10.07.2025 ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
2. За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 18.07.2025 прийнято рішення № 262540017586 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням позивачем пенсійного віку.
Зі змісту рішення встановлено, що страховий стаж позивача становить 29 років 11 місяців 27 днів, у тому числі стаж роботи за Списком № 1 — 8 років 2 місяці 16 днів.
На момент звернення із заявою про призначення пенсії позивач досягла 47-річного віку.
Підставою для відмови у призначенні пенсії зазначено недосягнення позивачем пенсійного віку, визначеного частиною другою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.
1. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. 
Судом встановлено, що 10.07.2025 ОСОБА_1 звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
2. За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято рішення від 18.07.2025 № 262540017586, яким відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку.
Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення та відзиву на позов, відповідачем не заперечується наявність у позивача страхового стажу тривалістю 29 років 11 місяців 27 днів, у тому числі пільгового стажу за Списком № 1 тривалістю 8 років 2 місяці 16 днів.
Також встановлено, що на день звернення із заявою про призначення пенсії позивачеві виповнилося 47 років. Зазначені обставини сторонами не заперечуються.
3. Підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначені статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також - Закон № 1058-IV).
Так, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
4. В свою чергу, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), рішенням Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020. Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020.
Відповідно до положень статті 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Так, згідно пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за № 213-VIII.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам".
При цьому, Конституційний Суд в пункті 4.1 Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що статтею 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, у статті 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було встановлено такий пенсійний вік: у пункті "а" для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах "б"-"з" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.
5.У Законі № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті "а" - 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах "б"-"з" - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).
Таким чином, статтею 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.
6.Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом №213, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.
Вказаними положеннями Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.
Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами "б"-"г" статті 54 Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону № 213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.
Конституційний Суд України дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
7.Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. 
Відтак, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, стаття 13, частина 2 статті 14, пункт "б"-"г" статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
8. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява № 39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
При цьому, працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.
9. Суд також враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, врахувавши висновки КСУ в Рішенні від 8 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 зауважила, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції; повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. З огляду на вищенаведене правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана КСУ неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акта, у якому вона втілена), не підлягає застосуванню. Відтак Вели Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у подібних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.
Відтак, відповідач дійшов помилкового висновку про застосування у спірних правовідносинах частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, жінка при досягненні 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців набуває право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку.
10. За таких обставин на момент звернення із заявою від 10.07.2025 позивачка відповідала всім умовам, передбаченим пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII, щодо віку, загального та пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
Посилання відповідача на положення статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не змінює зазначеного висновку суду, оскільки в даному випадку право позивачки на пенсію виникає вже на підставі пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII з урахуванням її віку та підтвердженого пільгового стажу.
Отже, єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії було застосування відповідачем пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV та висновок про недосягнення позивачкою 50-річного віку.
Водночас, як встановлено судом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт «а» статті 13 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII, за яким позивачка набула право на пенсію після досягнення 45 років.
Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 18.07.2025 № 262540017586 прийнято на підставі неправильної норми матеріального права, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
11. Судом встановлено, що на день звернення із заявою про призначення пенсії 10.07.2025 позивачка досягла 47 років, мала страховий стаж 29 років 11 місяців 27 днів та пільговий стаж за Списком № 1 8 років 2 місяці 16 днів, що відповідає вимогам пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
Оскільки єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії було помилкове застосування відповідачем положень статті 114 Закону № 1058-IV щодо необхідності досягнення позивачкою 50-річного віку, а всі інші необхідні умови для призначення пенсії відповідачем підтверджені, суд дійшов висновку про наявність у позивачки права на пенсію за віком на пільгових умовах.
З огляду на встановлення судом усіх необхідних умов для призначення пенсії та відсутність у відповідача підстав для повторної оцінки права позивачки на пенсію, належним та ефективним способом захисту є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 10.07.2025 дня звернення за її призначенням.
12. За приписами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов по суті належить задовольнити.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
2. З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, судом не вирішується питання розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області - задовольнити повністю. 
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 18.07.2025 №262540017586 щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 10.07.2025 року.
4. Розподіл судових витрат не здійснюється. 

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_1 );
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, 58002, код ЄДРПОУ: 40329345).

Суддя О.В. Боднарюк