Справа № 357/10723/24
Провадження № 2/357/2498/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Бебешко М. М. ,
при секретарі – Примак А. М.,
За участі: 
представника позивача Аваєвої Н.В; 
відповідача ОСОБА_1 , 
представника відповідача ОСОБА_2 - Закаблук Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Узинської державної нотаріальної контори, Узинської міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, Фермерське господарство «Ямбуренко» про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації прав власності на земельну ділянку, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , який діє через свого представника-адвоката Аваєву Наталію Валеріївну звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Узинської державної нотаріальної контори, Узинської міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, Фермерське господарство «Ямбуренко» про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації прав власності на земельну ділянку, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, у якому просила суд: 1. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 27.08.2010 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстроване в реєстрі за № 4893, яким посвідчено право на спадщину на ? земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ). 2. Як наслідок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27.08.2010 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстроване в реєстрі за № 4893, яким посвідчено право на спадщину на ? земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ): 1) визнати незаконною та скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0032 площею 1,635 га, право на яку посвідчувалось державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЙ № 938481 виданим 21.12.2012 року, із закриттям запису у Поземельній книзі, з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цієї земельної ділянки, а саме скасувати: • державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220486500:01:013:0032 площею 1,635 га (для ведення товарного виробництва, адреса: Київська область Білоцерківський район Сухоліська с/ рада реєстровий номер об`єкта нерухомого майна 35744432204) за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка проведена на підставі рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Журова Олександра Володимировича про реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу) індексний номер 1438334 від 05.04.2013 року із здійсненням запису про право власності 573993 від 26.03.2013 року; • державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220486500:01:013:0032 площею 1,635 га (для ведення товарного виробництва, адреса: Київська область Білоцерківський район Сухоліська с/ рада реєстровий номер об`єкта нерухомого майна 35744432204) за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), яка проведена на підставі рішення державного реєстратора (нотаріуса) Узинської державної нотаріальної контори Малькевич Лесею Вікторівною індексний номер: 73698996 від 18.06.2024 року, номер відомостей про речове право 55495146 від 18.06.2024 року; • державну реєстрацію іншого речового права (права оренди фермерського господарства «ЯМБУРЕНКО» ЄДРПОУ 36261889), на земельну ділянку з кадастровим номером 3220486500:01:013:0032 площею 1,635 га, яке виникло на підставі договору оренди землі від 16.04.2018 року. 2) поновити записи в Поземельній книзі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010, які існували на час її відкриття і державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та існували на день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 525902, виданому 03.07.2006 року на ім`я ОСОБА_4 на підставі розпорядження Білоцерківської райдержадміністрації № 143 від 20.05.2005 року, (кадастровий номер 3220486500:01:013:0010; цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка розташована: Білоцерківський район Сухоліська сільська рада), що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за № 010601000233. 3. В порядку спадкування за заповітом від 11 жовтня 2007 року, посвідченого секретарем Сухоліської сільської ради Сухомлин Марією Борисівною, зареєстрованим в реєстрі за № 44, визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 площею 3,2700 га (цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка розташована: Білоцерківський район Сухоліська сільська рада), після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть видане виконкомом Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області серія НОМЕР_4 ), що посвідчувалось Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 525902, виданим 03.07.2006 року на ім`я ОСОБА_4 на підставі розпорядження Білоцерківської райдержадміністрації № 143 від 20.05.2005 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за № 010601000233. 4. Стягнути з Відповідачів ( ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , Узинської міської ради ЄДРПОУ 04054990, Узинська державної нотаріальної контори ЄДРПОУ 26130013) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у повному розмірі.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , яка є рідною бабусею Позивача. Останнім місцем проживання померлої був будинок АДРЕСА_1 . Померла залишила заповiт на все майно, посвiдчений секретарем Сухоліської сільської ради Сухомлин Марією Борисівною 16.12.2005 року, що зареєтрований в реєстрі за № 56, яким заповіла ОСОБА_5 та ОСОБА_3 все своє мано в рівних частинах. Після смерті спадкодавця у встановлений законом строк 08.04.2008 року в Узинській міській державній нотаріальній конторі Київської області було відкрито спадкову справу №149/2008 за заявою Відповідача 1. 16.04.2008 року (в межах шестимісячного строку) Позивач звернувся із заявою до Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області про прийняття спадщини, яка зареєстрована у Книзі реєстрації спадкових справ за № 406. Майно спадкодавця ОСОБА_4 , а саме будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 3,27 га з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010, було розподілено між спадкоємцями (сторони спору у справі) у рівних частинах згідно заповіту від 16.12.2005 року. Як стало відомо Позивачу, Відповідач 1 під час прийняття і оформлення спадщини знав про наявність другого заповіту ОСОБА_4 , але цю інформацію приховував. Позивачем було отримано дублікат заповіту, який приховувався Відповідачем 1, а саме заповіт Красовської Марiї Феофанiвни, посвiдчений секретарем Сухоліської сільської ради Сухомлин Марією Борисівною 11.10.2007 року, що зареєтрований в реєстрі за № 44, яким ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_3 земельну ділянку площею 3,27 га право на яку посвідчено державним актом серії ЯБ № 525902. 08.08.2018 року Позивач звернувся до Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою з метою прийняття у спадщину земельної ділянки площею 3,27 га з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 право на яку було посвідчено державним актом серії ЯБ № 525902, але 13.08.2018 року отримав від Відповідача 3 відмову, в зв`язку з тим, що 27.08.2010 року Відповідачу 1 видано свідоцтво на право на спадщину на ? цієї земельної ділянки за № 4893. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на іншу ? частину земельної ділянки площею 3,27 га з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 Позивачу не видавалось. Відповідач 1 на підставі виданого свідоцтва про право на спадщину оформила за собою право на ? земельної ділянки площею 3,27 га з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 та отримала на своє ім`я державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 938481 від 21.12.2012 року з кадастровим номером 3220486500:01:013:0032 площею 1,635 га (НГО 68 701,81 грн.). Як стало відомо Позивачу з інформації, яка наявна в Державному реєстрі: - 26.03.2013 року Відповідач 1 зареєстрував за собою речове право в державному реєстрі на земельну ділянку з кадастровим номером 3220486500:01:013:0032 в державному реєстрі – номер запису 573993. - 26.10.2018 року Відповідач 1 передала в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 3220486500:01:013:0032 ФГ «ЯМБУРЕНКО» (ЄДРПОУ 36261889) – номер запису про право в державному реєстрі 28675948. Після початку збирання Позивачем документів для звернення до суду, Відповідач 1 відчужив спірну земельну ділянку Відповідачу 2, а саме 18.06.2024 року уклав договір дарування, на підставі якого земельна ділянка з кадастровим номером 3220486500:01:013:0032 перейшла у власність ОСОБА_1 (договір дарування посвідчений державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори Малькевич Лесею Вікторівною, зареєстровано в реєстрі за № 1-2066, рішення про державну реєстрацію 73698996 від 18.06.2024 року). З вище викладеного вбачається, що Відповідач 1, діючи недобросовісно, всупереч волі спадкодавця і за наявністю заповіту від 11.10.2007 року, яким земельну ділянку площею 3,27 га з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 право на яку було посвідчено державним актом серії ЯБ № 525902 від 03.07.2006 року передано Позивачу, оформив на себе право власності на ? цієї земельної ділянки, яку передав в оренду з чого отримував прибуток, а в подальшому відчужив шляхом її дарування Відповідачу 2. Факт видачі Відповідачу 1 свідоцтва, як особі, яка не має прав на спадщину, доводить порушення прав та інтересів Позивача. Про існування свідоцтва, яким порушуються права Позивача, стало відомо 13.08.2018 року, тобто перебіг позовної давності варто пов`язувати саме з таким моментом. Видача свідоцтва про право на спадщину Відповідачу 1 та перебування у власності у Відповідача 2 земельної ділянки, яка сформована за рахунок частини прийнятої у спадщину Позивачем земельної ділянки площею 3,27 га з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010, перешкоджає завершенню оформлення спадкових прав Позивачем на всю земельну ділянку з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010, тому у Позивача виникає право на позов у матеріально-правовому аспекті.
Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ярмоли О.Я. від 08 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою судді Ярмоли О.Я. від 16 серпня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_3 адвоката Аваєвої Наталії Валеріївни про відвід судді було задоволено. Постановлено відвести суддю Ярмолу Оксану Яківну від розгляду цивільної справи № 357/10723/24 провадження № 2/357/4211/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Узинської державної нотаріальної контори, Узинської міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, Фермерське господарство «Ямбуренко» про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації прав власності на земельну ділянку, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, а справу передати до канцелярії Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для вчинення процесуальних дій, визначених ст. 33 ЦПК України.
Ухвалою судді Кошеля Б.І. від 25 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до провадження. Постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
04 вересня 2024 року на адресу суду від відповідача 1 ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким остання просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відзив обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , яка була її рідною матір`ю та бабусею позивача. Померла залишила заповіт на все майно, посвідчений секретарем Сухоліської сільської ради Сухомлин Марією Борисівною 16.12.2005 року, яким заповіла ОСОБА_6 та ОСОБА_3 все своє майно в рівних частинах. За заявою ОСОБА_2 -8.04.2008 Узинською міською державною нотаріальною контрою було відкрито спадкову справу № 149/2008.. Майна спадкодавця ОСОБА_4 , а саме будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 3,27 га з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 було розподілено між спадкодавцями у рівних частинах згідно заповіту від 16.12.2005. Відповідач не знала про наявність другого заповіту, посвідченого 11.10.2007 секретарем Сухоліської сільської ради Сухомлин Марією Богданівною яким ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 3,27 га. Вказаний заповіт не було підписано ОСОБА_4 та є нікчемним. Тому відповідач правомірно набула право власності на 1\2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010. Також відповідач зазначила про те, що позивачем було порушено строки позовної давності при звернені до суду із даним позовом.
20 березня 2025 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Закаблук Л.О. надійшла заява про застосування строків позовної давності.
28 березня 2025 року представник відповідача Узинської міської ради просив суд розглядати справу за його відсутності, за наявними у матеріалах справи доказами. 
15 квітня 2025 року на адресу суду від третьої особи Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області надійшло пояснення, яке обґрунтовано тим, що Ведення Державного земельного кадастру здійснюється за допомогою програмного забезпечення в Національній кадастровій системі (НКС) - автоматизована система, в якій передбачено ведення земельного кадастру відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр». Відповідно до відомостей автоматизованої системи Державного земельного кадастру: -17.08.2015 зареєстровано земельну ділянку за кадастровим номером 3220486500:01:013:0032, площею 1,6350 га, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Сухоліська сільська рада, категорія земель: - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення: 01.01- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 06.01.2012; -03.07.2006 зареєстровано земельну ділянку за кадастровим номером 3220486500:01:013:0010, площею 3.2699 га, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Сухоліська сільська рада, за ОСОБА_4 , (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯВ 525902 від 03.07.2006), категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення: 01.01- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В подальшому, а саме у 12.07.2019, за заявою заявника до Державного земельного кадастру внесли зміни щодо площі земельної ділянки, кадастровий номер 3220486500:01:013:0010, зменшено площу до 1,6350 га. 2.Частиною 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України визначено, що державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. В силу вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Звертаємо увагу на те, що у відповідності до положень п. 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. i У відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», проведення державної реєстрації прав, а також ведення Державного реєстру прав належить до повноважень суб`єктів державної реєстрації речових прав. Перелік органів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено у статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, відомості про набуття, зміну чи припинення права власності на відповідну земельну ділянку підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та надходять до Державного земельного кадастру автоматично на підставі інформації з Державного реєстру речових прав, наданої у порядку електронної інформаційної взаємодії від органів та суб`єктів, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, тобто Головне управління не здійснює реєстрацію речових прав. В порядку інформаційного обміну від органу (суб`єкту) державної реєстрації речових прав до автоматизованої системи Державного земельного кадастру надійшла інформація про те, що: 1) на земельну ділянку з кадастровим номером 3220486500:01:013:0032: 26.03.2013 зареєстровано право власності за ОСОБА_2 (реєстраційний номер земельної ділянки в Державному реєстрі прав -573993); - 26.10.2018, зареєстровано право оренди — за Фермерським господарством «Ямбуренко», строк дії (7 сім років); 18.06.2024 зареєстровано право власності за ОСОБА_1 (реєстраційний номер земельної ділянки в Державному реєстрі прав -55495146); 2) на земельну ділянку з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010, площею 1,6350 га: - 03.07.2006 зареєстровано право власності за Узинською міською радою. 3. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Підстави та умови для скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки визначені у ч. 13 статті 79-1 Земельного кодексу України, у ч. 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, відповідно до яких державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, у разі: - поділу чи об`єднання земельних ділянок; - якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; -ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Тобто, у ч. 13 статті 79-1 Земельного кодексу України, так і у ч. 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» чітко вказано, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Водночас, на земельну ділянку 3220486500:01:013:0032; зареєстровано право власності за ОСОБА_1 , та на земельну ділянку 3220486500:01:013:0010; зареєстровано право власності за Узинською міською радою яке в силу вимог ч.13, ст. 79-1, ч. 10, ст. 24 Закону України про Державний земельний кадастр, підлягає обов`язковому одночасному скасуванню в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі рішення суду. Інший порядок скасування державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі не передбачений. До аналогічного правового висновку щодо порядку скасування державної реєстрації земельних ділянок з одночасним припиненням усіх речових прав на таку земельну ділянку дійшов також і Північно-західний апеляційний господарський суд у постанові від 17.02.2022 по справі № 924/616/20, Івано-Франківський апеляційний суд у постанові від 20.04.2021 по справі № 344/1108/20 та Запорізький апеляційний суд у постанові від 02.02.2021 по справі № 937/2150/20. Верховний Суд у постанові від 01.09.2021 по справі № 444/2315/18 та постанові від 22.09.2021 по справі № 444/2344/18 зауважив на необхідності дотримання вимог ч. 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», а також на тому, що Верховний Суд звертає увагу на неефективність обраного позивачем способу захисту свого права, шляхом поновлення записів у Поземельній книзі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500601:013:0010, площею 3,2700 га, на ОСОБА_4 , з огляду на таке. Щодо позовної вимоги № 1, про скасування в Державному земельному кадастрі речових прав на земельну ділянку 3220486500:01:013:0032. Оскільки згідно Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права реєструються у Державному реєстрі речових прав, та надходять до Державного земельного кадастру автоматично. Тобто, позовна вимога №1 у існуючій реєстрації не підлягає задоволенню, оскільки в такій редакції унеможливлює виконання рішення та відновлення речових прав та суперечить чинному законодавству. Тобто, спочатку скасовують речові права у реєстрі речових нерухоме прав органи визначені у ст.6. ЗУ» Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень», а потім скасовується земельна ділянка. 4. У відповідності до ч. 1 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. При цьому, ч. 4 статті 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр». чітко вказано. що Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до п. 60, «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду, тобто запису у відкритій Поземельній книзі, щодо існуючої земельної ділянки, а не тієї державна реєстрація якої скасована в результаті поділу. П.п.60, 61 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, не передбачено механізму відновлення записів державної реєстрації земельної ділянки в автоматизованій системі Державного земельного кадастру, про земельну ділянку кадастровим номером 3220486500601:013:0010, площею 3,2700 га, оскільки такі дії непередбачені законодавством та функціоналом НКС ДЗК. Щодо поновлення державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500601:013:0010, площею 3.2700 га, то у разі прийняття судом такого рішення, рішення може бути виконане з дотриманням вимог чинного законодавства, в порядку екстериторіальності, на підставі розробленої технічної документації із землеустрою, щодо встановлення та відновлення меж. яке здійснюється розробником такої документації, якщо інше не встановлено договором на виконання робіт із землеустрою чи оцінки земель. Крім цього, зареєстровані речові права Узинської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером 3220486500601:013:0010. площею 1,6350 га, також підлягають скасуванню у порядку визначеному ст. 125,126, 3КУ та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для вчинення з нею будь-яких дій, в тому числі і щодо внесення змін щодо її площі. Представник управління просила суд проводити розгляд вказаної справи без участі представника Головного управління.
29 квітня 2025 року на адресу суду від представника позивача – адвоката Аваєвої Н.В. надійшла відповідь на пояснення третьої особи, яка обґрунтована тим, що у поясненнях третя особа зазначає, що «12.07.2019, за заявою заявника до Державного земельного кадастру внесли зміни щодо площі земельної ділянки, кадастровий номер 3220486500:01:013:0010, зменшено площу до 1,6350». Таким чином є підстави вважати, що до 12.07.2019 року в Державному земельному кадастрі існувала земельна ділянка з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 площею 3,2699 га. Представник не вказує, за чиєю заявою внесені зміни щодо площі земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010. Внесення віще зазначених змін регулюється Законом України «Про Державний земельний кадастр» (ст. ст. 21, 24, 26), Постановою КМУ від 17.10.2012 №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» (пункти 118, 121, 122, 130-1, 130-2). Позивач надав докази того, що заявником був представник від Узинської міської ради. Оскільки земельна ділянка площею 3,27 га з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 525902 від 03.07.2006 року перебувала у приватній власності ОСОБА_4 (факт чого не заперечується), а з 2007 року увійшла до спадкової маси у спадковій справі №149/2008, вбачається, із заявою про внесення змін відомостей до ДЗК щодо спірної земельної ділянки міг звертатись лише власник або особа, яка має право постійного користування зареєстрованою земельною ділянкою. Заява (про яку зазначає представник) була подана неуповноваженою особою і не підлягала розгляду в порядку закону, оскільки спірна земельна ділянка перебувала у ПРИВАТНІЙ власності, фізичної особи. Представник не зазначає підстави законності внесення «зміни щодо площі земельної ділянки, кадастровий номер 3220486500:01:013:0010, зменшено площу до 1,6350» за заявою представник від Узинської міської ради. 2. Представник третьої особи не надав жодного доказу законності реєстрації у ДЗК земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0032 площею 1,635 га, а саме відсутні докази створення земельної документації щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 у встановленому законом порядку. Необхідно зазначити, що підставою для поділу земельної ділянки є засвідчена нотаріально заява власника або співвласників земельної ділянки та розроблена землевпорядною організацією технічна документація на поділ земельної ділянки. Позивач не підписував заяви про поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 (докази існування такої заяви відсутні та відповідачами не надані). Землевпорядна технічна документація на поділ земельної ділянки також відсутня (докази існування такої документації відсутні та відповідачами не надані). Представник третьої особи не надає доказів законності реєстрації в ДЗК земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0032 площею 1,635 га 17.08.2015 року. Пояснення містять суперечливу і бездоказову інформацію про поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010, в результаті чого створена земельна ділянка з кадастровим номером 3220486500:01:013:0032 у 2015 році, оскільки, як зазначає сам представник, зменшення площі земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 відбулось лише 12.07.2019 року. 3. У поясненнях представник зазначає наступне: «… що в порядку інформаційного обміну від органу (суб`єкту) державної реєстрації речових прав до автоматизованої системи Державного земельного кадастру надійшла інформація про те, що: ….2) на земельну ділянку з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010, площею 1,6350 га: - 03.07.2006 року зареєстровано право власності за Узинською міською радою». Дана інформація не відповідає дійсності та не підтверджена жодним документом (доказом). Узинська міська рада ніколи не мала і не має зареєстрованого права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010, площею 1,6350 га. Також земельна ділянка з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 на дату 03.07.2006 року не мала площі 1,6350 га, перебувала у приватній власності. В цій частині пояснення представника третьої особи спростовуються доказами, які надані Позивачем та надійшли за ухвалою суду до справи. Позовна вимога в цій частині повністю відповідає нормам закону, на які посилається представник третьої особи і правовим висновкам суду, на які йде посилання у поясненнях. Щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 такої вимоги, як скасування державної реєстрації земельної ділянки не висувалось та за Узинською міською радою речове право на цю земельну ділянку не зареєстроване (доказ в матеріалах справи). Хибною є позиція представника третьої особи, щодо не ефективного способу захисту права із вимогою: 2) поновити записи в Поземельній книзі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010, які існували на час її відкриття і державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та існували на день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 525902, виданому 03.07.2006 року на ім`я ОСОБА_4 на підставі розпорядження Білоцерківської райдержадміністрації № 143 від 20.05.2005 року, (кадастровий номер 3220486500:01:013:0010; цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка розташована: Білоцерківський район Сухоліська сільська рада), що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за № 01060100023» з посиланням на ч.10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр». У ДЗК на даний час існує реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010, площа якої зменшена за заявою неуповноваженої особу та з порушенням закону. Реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 в ДЗК існує, не скасована, поземельна книга є відкритою. Реєстрація в ДЗК земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0032 площею 1,635 га також була проведена у незаконний спосіб (без нотаріальної заяви на поділ від співвласників, без розроблення відповідної технічної документації землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010). Скасування реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0032 з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень є передумовою внесення змін щодо відновлення площі земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 до 3,2700 га у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 525902, виданому 03.07.2006 року на ім`я ОСОБА_4 , що є предметом заповіту від 11 жовтня 2007 року. Відновлення (внесення змін) у ДЗК щодо площі земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 площею 3,2700 га є можливим на підставі первинної землевпорядної документації, на підставі якої будо видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 525902, виданому 03.07.2006 року на ім`я ОСОБА_4 , який є предметом заповіту від 11 жовтня 2007 року, посвідченого секретарем Сухоліської сільської ради Сухомлин Марією Борисівною, зареєстрований в реєстрі за № 44, за яким ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем спірної земельної ділянки. При задоволенні позовних вимог, виконання рішення є можливим та буде ефективним способом захисту права Позивача, а саме Позивач буде мати можливість отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та оформити своє право на земельну ділянку з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 площею 3,2700 га після смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 525902, виданому 03.07.2006 року на ім`я ОСОБА_4 , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за № 010601000233. 5. Суперечить доказам у справі твердження представника третьої особи щодо відсутності існування спірної земельної ділянки, оскільки державна реєстрація в ДЗК земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 не скасована «в результаті поділу», як зазначає представник. Докази існування реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 наявні в матеріалах справи. Представник не надав доказів скасування державної реєстрації в ДЗК земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 «в результаті поділу». Приведення запису у поземельній книзі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 у відповідність до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 525902, виданому 03.07.2006 року на ім`я ОСОБА_4 , є можливим і відбувається на підставі раніше створеної землевпорядної документації, в якій визначена площа 3,2700 га шляхом внесення змін. Аналізуючи позицію представника третьої особи, вважає, що доводи і твердження наведені у поясненнях представника Третьої особи не ґрунтуються на доказах та суперечать документам, які додані до позовної заяви та витребувані судом, таким чином є припущеннями, які не впливають на суть спірних правовідносин та правову позицію Позивача у справі.
06 травня 2025 року на адресу суду від відповідача – державного нотаріуса Узинської державної нотаріальної контори Лесі Малькевич надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалою судді Кошеля Б.І. від 15 січня 2026 року заяву представника позивача ОСОБА_3 адвоката Аваєвої Наталії Валеріївни про відвід судді було задоволено. Постановлено відвести суддю Кошеля Богдана Івановича від розгляду цивільної справи № 357/10723/24 провадження № 2/357/4211/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Узинської державної нотаріальної контори, Узинської міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, Фермерське господарство «Ямбуренко» про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації прав власності на земельну ділянку, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, а справу передати до канцелярії Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для вчинення процесуальних дій, визначених ст. 33 ЦПК України.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи мж суддями від 16 січня 2026 року вказану справу передано розгляд судді Бебешко М.М.
Ухвалою судді Бебешко М.М. від 19 січня 2026 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд на 04 березня 2026 року.
За клопотанням представника позивача, судовий розгляд у справі, призначений на 04 березня 2026 року, судом відкладено на 04 травня 2026. Повторно викликано відповідача Узинську міську раду та третю особи Головне управління Держгеокадстру у м. Києві та Київській області в наступне судове засідання та протокольно відмовлено у визнанні явки вказаних осіб обов`язковою, через те, що представник Головного управління Держгеокадастру виклала свою правову позицію у поясненні, а представник Узинської міської ради просив суд про розгляд справи за його відсутності, за наявними у справі доказами.
В судовому засіданні 04 травня 2026 року представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
В судовому засіданні 04 травня 2026 року відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Закаблук Л.О. просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково просили суд застосувати строки позовної давності у справі.
В судовому засіданні 04 травня 2026 року представник позивача заявила клопотання про витребування з Узинської міської ради оригіналу заповіту від 11 жовтня 2007 року та книгу заповітів. Представник відповідача Закаблук Л.О. в судовому засіданні 04 травня 2026 року завила про надання суду в наступному судовому засіданні свого примірнику оригіналу заповіту від 11 жовтня 2007 року.
Ухвалою суду від 04 травня 2026 року судом було задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Узинської міської ради , як правонаступника Сухоліської сільської ради Білоцерківського району, оригіналу заповіту ОСОБА_4 , посвідченого секретарем Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Сухомлин Марією Борисівною 11 жовтня 2007 року, яким ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_7 земельну ділянку площею 3,27 га та книгу реєстрації заповітів Сухоліської сільської ради за 2007 рік.
Судовий розгляд у справі відкладено на 13 липня 2026 року.
13 травня 2026 року на адресу суду від Узинської міської ради надійшла копія заповіту ОСОБА_4 від 11 жовтня 2007 року та копія журналу реєстрації нотаріальних дій Сухоліської сільської ради, з посиланням на те що оригінал заповіту не можу бути надано суду, так як вшито в журнал реєстрації нотаріальних дій і його розшиття призведе до порушення цілісності архівного документа.
24 червня 2026 року на адресу суду від Узинської міської ради надійшла заява про допит в якості свідка старости Сухоліського старостинського округу ОСОБА_8 . 
25 червня 2026 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_9 надійшло заперечення на заяву про виклик свідка, так як вказане спрямоване на безпідставне затягування розгляду справи.
13 липня 2026 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_9 надійшло доповнення до заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, яке обґрунтоване тим, що відповідач не довів момент, з якого почався перебіг позовної давності; отримання дублікату заповіту не свідчить про обізнаність щодо порушеного права; відповідач не спростував пояснення позивача щодо моменту отримання інформації про порушення права; закон продовжив строки позовної давності на період карантину; питання застосування позовної давності не може бути вирішене без встановлення фактичних обставин справи.
В судовому засіданні 13 липня 2026 року представником відповідача – адвокатом Закаблук Ларисою Олександрівною завлено клопотання другого примірника оригіналу заповіту, складеного ОСОБА_4 від 11 жовтня 2007 року, яке судом було задоволено.
В судовому засіданні 13 липня 2026 року представник позивача – адвокат Аваєва Наталія Валеріївна підтримала позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та додатково пояснила суду, що у відповідача не має право спадкування 1\2 частини спірної земельної ділянки за заповітом, так як заповітом, який ОСОБА_4 було складено пізніше, а саме 1 жовтня 2007 року вказана земельна ділянка було заповідала позивачу. Видача відповідачці свідоцтва про право власності на 1\2 частину спірної земельної ділянки порушує законне право позивача. Крім цього було порушено процедуру оформлення спірної земельної ділянки, тому спірна земельна ділянка має бути приведена у первісний стан, який існував до порушення права позивача на її спадкування. Не підлягає до задоволення заява відповідача про застосування строків позовної давності, так як позивач дізнався про порушене право лише у 2018 році у нотаріуса, а з 2019 року було зупинено строки позовної давності у зв`язку з карантинним обмеженнями. Крім цього, у 2022 році було зупинено строки позовної давності у зв`язку з війною в Україні.
В судовому засіданні 13 липня 2026 року представник відповідача – адвокат Закаблук Лариса Олександрівна просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог так як заповіт, складений 11 жовтня 2007 року є нікчемним, тому що не містить підпису заповідачки. Копія заповіту, наданого представником Узинської міської ради підписана підписом особи, який не належить заповідачці ОСОБА_4 . Два примірники оригіналу заповіту мають бути ідентичними. Свій примірник оригіналу було відшукано сестрою відповідачки ОСОБА_10 . Також повідомила суду, що земельна ділянка, яка належала відповідачці ОСОБА_2 , останньою подарована своїй доньці ОСОБА_1 , а позивач, в свою чергу, не просить суд визнати недійсним договір дарування вказаної спірної земельної ділянки. Крім цього представник відповідача просила суд застосувати строки позовної давності.
В судовому засіданні 13 липня 2026 року відповідач ОСОБА_1 просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог так, як її матір на законних підставах отримала у спадщину від своєї матері 1\2 частину спірної земельної ділянки, яку в подальшому подарувала їй, як своїй доньці. 
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , після смерті якої, за заявою ОСОБА_2 , Узинською міською нотаріальною контрою Київської області 08 квітня 2008 року заведено спадкову справу № 149/08.
16 грудня 2005 року ОСОБА_4 складено заповіт, який посвідчено секретарем Сухоліської сільської ради Сухомлин М.Б., згідно з яким спадкодавець заповіла все своє майно ОСОБА_11 та ОСОБА_3 в рівних частинах.
Після смерті ОСОБА_4 ,Ф відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, площею 3,270 га, яка розташована на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером: 3220486500:01:013:0010. 
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 25 липня 20067 року, ОСОБА_11 змінила прізвище на ОСОБА_12 .
22 лютого 2008 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_3 .
18 листопада 2008 року Узинської міської державної нотаріальної контори Л.Пашкевич повідомив ОСОБА_3 про те, що 25 листопада 2008 року відбудеться видача свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та запропонував з`явитися до нотаріальної контори на призначену дату та роз`яснив ОСОБА_3 , що в іншому випадку свідоцтво про право на спадщину буде видане на ім`я ОСОБА_2 , а частка ОСОБА_3 залишиться відкритою.
27 серпня 2010 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Малькевич Л.В. видано ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , згідно з яким співвласниками по 1\2 частині житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 3,270 га, яка розташована на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером: 3220486500:01:013:0010, стали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
08 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до державного нотаріуса Узинської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про на спадщину за заповітом від 11 жовтня 2007 року на земельну ділянку. Площею 3,2700 га, розташованої за адресою Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області.
Згідно дубліката заповіту, складеного 11 жовтня 2007 року ОСОБА_4 та посвідченим секретарем Сухоліської сільської ради Сухомлин Марією Борисівною, спадкодавець заповіла земельну ділянку, розміром 3,27 га онукові ОСОБА_3 . Дублікат заповіту видано 25 листопада 2008 року секретарем Сухоліської сільської ради ОСОБА_13 замість втраченого оригіналу. 
13 серпня 2018 року державним нотаріусом Малькевич Л.В. роз`яснено ОСОБА_3 його право на звернення до суду із позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27 серпня 2010 року на земельну ділянку.
13 серпня 2018 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Малькевич Л.В. ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на 1\2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 .
Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області від 22.07.20024, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 перенесені до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку. Наявна технічна документація зі складання державних актів на право приватної власності на землю власникам земельних часток (паїв) в межах Сухоліської сільської ради Білоцерківського району, зокрема ОСОБА_4 . 
Земельну ділянку з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 ОСОБА_2 06.04.2013 передано в оренду строком на 5 років ФГ «Ямбуренко» на підставі договору оренду землі від 26.03.2013, укладеного між ОСОБА_2 та ФГ «Ямбуренко».
В 2019 році ФОП ОСОБА_14 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації масиву земельних ділянок в межах Сухоліського старостинського округу № 7 Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області.
Згідно інформації Білоцерківської районної військової адміністрації Київської області від 25.02.2025, реєстраційна справа в паперовій формі на Земельну ділянку з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010 сформована 05.04.2013, в адміністрації відсутня та передана до управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради. 
Судом зроблено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і згідно відповіді на вказаний запит встановлено наступне: Власником земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0032, площею 1,635 га, зареєстрованої 06.04.2013, на підставі договору дарування від 18.06.2024, посвідченого державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В. стала ОСОБА_1 . В свою чергу, ОСОБА_1 30.04.2025 уклала договір оренди землі із ФГ «Ямбуренко», терміном на 7 років. Вказаний договір було зареєстровано Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.12.2025 Фурсівською сільською радою Київської області. 
Згідно відповіді на запит суду до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що інформації щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010, не знайдено.
Згідно поземельної книги управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області станом на 31.05.2016 площа земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:013:0010, становила 3,2699 га. Власником земельної ділянки рахувалася ОСОБА_4 . Згідно запису в поземельній книзі від 12.07.2019, площа земельної ділянки склала 1,6350 га і власником земельної ділянки стала Узинська міська рада. Підставою для внесення змін до поземельної книги стало звернення заявника від 12.07.2019 за № ЗВ-3217615772019.
В судовому засіданні 13 липня 2026 року судом оглянуто примірник оригіналу заповіту від 11 жовтня 2007 року, складений ОСОБА_4 , який не містить підпис останньої, та примірник копії вказаного заповіту, наданий Узинською міською радою, який містить підпис ОСОБА_4 . 
При вирішенні справи суд виходить з наступного:
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.
Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті – ч.1 ст. 1233 ЦК України.
Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування – ч.1 ст. 1251 ЦК України.
Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить – ч.2 ст. 1254 ЦК України.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (частина перша статті 1297 ЦК України).
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.
Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Водночас, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна.
Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути, зокрема: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, тощо.
Судом встановлено, що свідоцтво про право на спадщину в частині права власності на 1\2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:0013:0010 видано ОСОБА_2 27 серпня 2010 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області на підставі заповіту, складеного ОСОБА_4 та посвідченого секретарем Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області Сухомлин М.Б., 16 грудня 2005 року. Згідно змісту вказаного заповіту, ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_11 та ОСОБА_3 в рівних частинах. 
Разом з тим, судом встановлено, що в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 наявний дублікат заповіту, складеного 11 жовтня 2011 року ОСОБА_4 та посвідченого секретарем Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області Сухомлин М.Б., 25 листопада 2008 року. Відповідно до змісту вказаного дублікату заповіту, ОСОБА_4 заповіла земельну ділянку, площею 3,2700 га (державний акт серії ЯБ № 525902) онукові ОСОБА_3 .
Приймаючи до уваги вимоги ч.3 ст. 1254 ЦК України, згідно з якими кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним, суд вважає, що свідоцтво про право на спадщину на 1\2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 3220486500:01:0013:0010 ОСОБА_2 , видане 27 серпня 2010 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області, було видано з порушенням вказано норми чинного законодавства, так як остання не мала права на спадкування частини земельної ділянки за заповітом від 16 грудня 2005 року, який було зміно новим заповітом, складеним 11 жовтня 2011 року.
Разом з цим, 20 березня 2025 року представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Закаблук Л.О. було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.
При вирішенні питання щодо застосування строків позовної давності суд виходить з наступного:
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення своїх прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) дійшов до таких правових висновків:
«Факт видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності в порядку спадкування на спадкове майно, право на яке має інший спадкоємець, або видача свідоцтва особі, яка не має прав на спадщину, доводить порушення прав та інтересів особи і саме тому перебіг позовної давності необхідно пов`язувати із фактом видачі свідоцтва про право на спадщину другому із спадкоємців (чи особі, яка не є спадкоємцем), а у разі якщо особа, права та інтереси якої порушені видачою такого свідоцтва, доведе, що про існування такого свідоцтва, яким порушуються його права, йому стало відомо пізніше, то перебіг позовної давності варто пов`язувати саме з таким моментом».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, ЄСПЛ, від 22 липня 2014 року).
При цьому положення частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, тому обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.
Порівняльний аналіз термінів, застосованих у статті 261 ЦК України, «довідався» та «міг довідатися», дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. Позивач повинен довести не тільки факт незнання про порушене право, а також спростувати вказану презумпцію, тобто довести наявність об`єктивних обставин, які перешкоджали дізнатись про порушене право.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Висновки Верховного Суду щодо застосування позовної давності є усталеними (див.: постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 359/2421/15-ц (провадження № 14-168цс18), від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц (провадження № 14-101цс18)).
Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами сплинула, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18).
Суд зазначає, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Датою видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку відповідачці ОСОБА_2 є 27 серпня 2010 року.
Початок перебігу позовної давності за позовами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину пов`язується з тим моментом, коли спадкоємець дізнався або за усіма об`єктивними обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права.
У постановах Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження № 61-35779св18), від 27 січня 2021 року у справі № 332/4629/15 (провадження № 61-15451св18), від 10 вересня 2021 року у справі № 441/688/18 (провадження № 61-2912св21), від 16 лютого 2022 року у справі № 711/4004/19 (провадження № 61-2485св21) викладено правові висновки, відповідно до яких до правовідносин у справах за позовом спадкоємця, який прийняв спадщину, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним застосовується трирічний строк для звернення до суду за захистом порушеного права. Такий строк розпочинає свій відлік з моменту видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Момент, з якого особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, пов`язується з датою видачі нотаріусом відповідного свідоцтва.
Суд зазначає, що факт видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності у порядку спадкування на спадкове майно, право на яке має інший спадкоємець, або видача свідоцтва особі, яка не має прав на спадщину, доводить порушення прав та інтересів особи і саме тому перебіг позовної давності необхідно пов`язувати із фактом видачі свідоцтва про право на спадщину другому із спадкоємців (чи особі, яка не є спадкоємцем), а у разі якщо особа, права та інтереси якої порушені видачею такого свідоцтва, доведе, що про існування такого свідоцтва, яким порушуються його права, йому стало відомо пізніше, то перебіг позовної давності варто пов`язувати саме з таким моментом.
Суд констатує свою увагу на тому, що позивач 22 лютого 2008 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у якій зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , після смерті якої залишилася земельна ділянка що знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, село Сухоліси. В даній заяві ОСОБА_3 зазначив місце свого проживання, на адресу якого державний нотаріус Узинської міської державної нотаріальної контори 18 листопада 2008 року направив повідомлення про те, що 25 листопада 2008 року о 10 год. відбудеться видача свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .
Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що відповідач ОСОБА_2 приховала від нього інформацію про наявність другого заповіту, так позивач, знаючи про заведення спадкової справи після смерті своєї баби, мав можливість ознайомитися із даною спадковою справою, та з витягом зі спадкового реєстру, про наявність даних щодо складених заповітів останньою. 
Суд не бере до уваги ту обставину, що позивач дізнався про видачу свідоцтва про право спадщину на частину спірної земельної ділянки лише з відповіді державного нотаріуса від 13 серпня 2018 року, так як доказів неможливості отримання відомостей про це раніше, зокрема шляхом отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірної земельної ділянки чи безпосереднього звернення до нотаріуса, яким було заведено спадкову справу після смерті його баби.
З моменту отримання відповідачем ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на 1\2 частину спірної земельної ділянки (27 серпня 2010 року) до моменту звернення позивача з відповідним позовом до суду (25 липня 2024 року) пройшло майже чотирнадцять років.
Вказане в своїй сукупності свідчить про те, що позивачем ОСОБА_3 не спростовано презумпцію спливу строків позовної давності, заяву про ще було зроблено стороною відповідача ОСОБА_2 (т.5, а.с. 30-34).
Тому суд критично відноситься до твердження представника позивача, викладеному в запереченні на заяву про застосування строків позовної давності. 
За таких обставин позовна вимога в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 серпня 2010 року не підлягає до задоволення у зв`язку зі спливом строків позовної давності.
Правова позиція у подібних за змістом правовідносинах викладена також у постанові Верховного суду від 29 січня 2024 року у справі № 357/2144/22.
Разом з цим, суд зазначає про те, що у справах про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), якому (яким) видано свідоцтво, а не нотаріус, який видав оспорюване свідоцтво про право на спадщину. 
Таким чином суд акцентує увагу на тому, що Узинська державна нотаріальна контора Київської області, як і державний нотаріус Малькевич Леся Вікторівна не може бути належним відповідачем у даній справі.
Інші позовні вимоги, заявлені позивачем, є похідними до первісної позовної вимоги, про що в свою чергу, неодноразово заявляла представник позивача у позовній заяві та заявах до суду, з приводу відсутності підстав для усунення недоліків позовної заяви, за ухвалами суддів Ярмоли Оксани Яківни від 02 серпня 2024 року (т.1, а.с.181-193) та ОСОБА_15 від 23 серпня 2024 року (т.2, а.с. 47).
Судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви до суду, відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача, у зв`язку з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Узинської державної нотаріальної контори, Узинської міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, Фермерське господарство «Ямбуренко» про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації прав власності на земельну ділянку, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом – відмовити.
Судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору, покласти на позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач: 1. ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 . РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: 2. ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 . РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач: 3. Узинська міська державна нотаріальна контора Київської області, місце знаходження: 09161, Київська область, Білоцерківський район, місто Узин, вулиця Авіаторів, будинок 71. Код ЄДРПОУ: 26130013.
Відповідач: 4. Узинська міська рада Білоцерківського району Київської області, місце знаходження: 09161, Київська область, Білоцерківський район, місто Узин, вулиця Незалежності, будинок 16/1. Код ЄДРПОУ: 04054990.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:
1.Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області місце знаходження: 03115, місто Київ вулиця Серпова, будинок 3/14. Код ЄДРПОУ: 39817550.
2.Фермерське господарство «Ямбуренко», місце знаходження: 09174, Київська область, Білоцерківський район, село Чепиліївка, вулиця Жовтнева, будинок 2а. Код ЄДРПОУ: 36261889. 

Суддя 	М. М. Бебешко