Справа № 129/2171/25 
Провадження по справі № 2/129/316/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"11" червня 2026 р. Гайсинський районний суд Вінницької області
у складі: головуючої судді Бондар О.В.,
розглянув без участі сторін та їх представників в місті Гайсині у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
установив:
17.06.2025 позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №10.06.2024-100000050 в розмірі 39840 грн., з яких основна сума боргу (тіло кредиту) 12000 грн., сума заборгованості за відсотками 18600 грн., комісія – 1080 грн., додаткова комісія 2160 грн. та неустойка 6000 грн.; позовні вимоги обґрунтовані наступним. 
10.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №10.06.2024-100000050, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит в сумі 12000 грн. строком на 124 дні до 11.10.2024, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом (денна процентна ставка 1,5%); ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання виконав, надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 12000 грн. шляхом їх перерахування на рахунок електронного платіжного засобу відповідача № 4102-47хх-хххх-7200 10.06.2024 за допомогою ТОВ «Універсальні платіжні рішення», які відповідачем отримані; свої зобов`язання по поверненню кредиту та процентів відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 39840 грн., з яких основна сума боргу (тіло кредиту) 12000 грн., сума заборгованості за відсотками 18600 грн., комісія – 1080 грн., додаткова комісія 2160 грн. та неустойка 6000 грн. 
Ухвалою судді Гайсинського районного суду від 20.06.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
14.07.2025 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позову заперечив повністю, вважав надані позивачем докази щодо отримання відповідачем кредиту, не є підставою для задоволення своїх вимог; ніякого кредитного договору з позивачем не укладала, домовленостей про укладення кредитного договору в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» не надавала, позику не отримувала і фізично цього зробити не могла, оскільки є інвалідом ІІ групи, має хворобу цукровий діабет 2 тип важка форма на підгрунті якої відповідач фактично втратила зір, що підтверджується довідкою МСЕК №678201 від 31.10.2023, випискою з медичної картки №2486, №1699, протоколом обстеження лікаря офтальмолога від 18.09.2023, в зв`язку з цим не має можливості користуватися телефоном для відправки відповідних повідомлень та введення відповідних кодів які надсилаються СМС повідомленнями, з метою підписання договору. Крім цього, як видно з часу укладення договору, надання заявки, погодження пропозиції всі вони були підписані 10.06.24 о 00-43, тобто в нічний час і за одну хвилину, що для фізичної можливості відповідача, зробити фактично не можливо, із за її стану здоров`я; відповідачка 10.07.2025 звернулася до відділу поліції із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення шляхом підроблення банківських документів невідомими особами, скориставшись якими, вони замовили від її імені виготовлення ЕЦП, підписали кредитний договір з ТОВ «Споживчий центр» (Ідентифікаційний код 37356833) відкрили від її імені банківський рахунок, отримали споживчий кредит у розмірі 12000 грн. і шахрайським діями заволоділи ними; тобто, повернення позики відповідачем, може мати місце лише за підтвердження її отримання, у свою чергу позивач згідно своєї позовної заяви, зазначає, що підтвердженням отримання позики відповідачем є квитанція від 10.06.2024; квитанцією позивач вважає повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 09.05.2025 № 90-0905, відповідно до якого останнє повідомило позивача про перерахування в безготівковому порядку коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 в сумі 12000 грн. за договором кредиту, при цьому не зазначається банківський рахунок на який перераховуються дані кошти, а тільки зазначається номер картки, яку відповідач не замовляла. 

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив про те, що відповідачу 20.06.2025 було отримано ухвалу про відкриття провадження у справі, в той час як відзив було надіслано 11.07.2025, тобто через 22 дні з дня надходження ухвали, крім того не було вчинено жодних процесуальних дій, передбачених статтею 127 ЦПК України, для поновлення пропущених строків, передбачених ухвалою суду від 20.06.2025; відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору; між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 10.06.2024 р.; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору № 10.06.2024-100000050 (кредитної лінії) від 10.06.2024 р.; 3) надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №10.06.2024 100000050 (кредитної лінії) від 10.06.2024 р.; таким чином, було укладено кредитний договір №10.06.2024-100000050 від 10.06.2024 р. у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової; стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий – 0632927423; саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору 10.06.2024; відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону НОМЕР_2 належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування; відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування, нею не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку; для підтвердження укладення електронного кредитного договору від 10.06.2024 року № 10.06.2024-100000050 з ТОВ "Споживчий центр додав до відповіді на відзив довідку «СТАРТ-МОБАЙЛ», яка підтверджує факт надсилання одноразових ідентифікаторів на номер телефону, що передбачений у заявці договору.
Ухвалою суду від 28.07.2025 постановлено цивільну справу за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості розглядати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 18.11.2025 витребувано у АТ «Сенс БАНК» інформацію чи емітувалася (видавалася) банківська картка № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 та про рух коштів по банківському рахунку № НОМЕР_3 .
Ухвалою суду від 11.03.2026 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду по суті; ухвалено допитати ОСОБА_1 як свідка.
Представник позивача просив позовні вимоги задовольнити та розгляд справи здійснювати без участі представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Катрич П.С. у судовому засіданні посили суд відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач підтверджує, що вона фактично не отримувала позику, а повернення позики відповідачем, може мати місце лише за підтвердження її отримання, в свою чергу позивач згідно своєї позовної заяви, зазначає, що підтвердженням отримання позики відповідачем є квитанція від 10.06.2024. При цьому, квитанцією позивач вважає повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 09.05.2025 №90-0905, відповідно до якого останнє повідомило позивача про перерахування в безготівковому порядку коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 в сумі 12000 грн. за договором кредиту, при цьому не зазначається банківський рахунок на який перераховуються дані кошти, а тільки зазначається номер картки, яку відповідач не замовляла.
Суд зясував позицію відповідача та його представника у судовому засіданні, допитав як свідка ОСОБА_1 , зясував позицію представника позивача у наданих суду позовній заяві, відповіді на відзив, дослідив та оцінив надані сторонами докази у їх сукупності, з урахуванням вимог закону приходить до наступного.
Свідок ОСОБА_1 дала суду показання про те, що вона ніякого кредитного договору з позивачем в електронній формі не укладала, домовленостей про укладення кредитного договору не надавала ні в усній формі, ні в електронній, позику не отримувала і фізично цього зробити не могла, є інвалідом ІІ групи, має хворобу цукровий діабет 2 тип важка форма на підгрунті якої фактично втратила зір, не має можливості користуватися телефоном для відправки відповідних повідомлень та введення відповідних кодів які надсилаються СМС- повідомленями, з метою підписання договору, ні родичів ні близьких не уповноважувала це зробити; звернулася з приводу шахрайства невідомих осіб у відділ поліції, де встановлено що отримувала кредитні кошти невідома для неї особа.
Судом встановлено, що 10.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №10.06.2024-100000050, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит в сумі 12000 грн. строком на 124 дні до 11.10.2024, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом (денна процентна ставка 1,5%); ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання виконав, надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 12000 грн. шляхом їх перерахування на рахунок електронного платіжного засобу відповідача № 4102-47хх-хххх-7200 10.06.2024 за допомогою ТОВ «Універсальні платіжні рішення»
З повідомлення ТОВ "Універсальні платежні рішення" вих. №210-1908 від 19 серпня 2025 року слідує, що ТОВ "Універсальні платежні рішення" надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків ( внесене до Державного реєстру фінансових установ, свідоцтво серії ФК №342 від 02.10.2012 та має ліцензію НБУ №3 від 11.11.2013).
Між ТОВ "Споживчий кредит" та ТОВ "Універсальні платежні рішення" укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Відповідно до зазначеного договору успішно 18.07.2024 року о 14:47:2024 перераховано 4000 гривень на платіжну картку НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua-456415659, призначення платежу: видача за договором кредиту №18.07.2024-100001439.
Однак таке повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 09.05.2025 №90-0905, відповідно до якого останнє повідомило позивача про перерахування в безготівковому порядку коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 в сумі 12000 грн. за договором кредиту, безпідставно вважати квитанцією про отримання саме ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 12000 грн., при цьому не зазначається банківський рахунок на який перераховуються дані кошти, а тільки зазначається номер картки, яку відповідач не замовляла і яка належить іншій особі ОСОБА_2 . Відповідно до виписка із рахунка приватного клієнта ОСОБА_3 10.06.2024 через систему iPay в 00 год. 44 хв. на її рахунок зараховано переказ в розмірі 12000 UAH.
Згідно з ч. 2 ст.77ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст.81ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст.205ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ст.626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В порядку, визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Встановлено, що 10 червня 2024 року між ТОВ "Споживчий кредит" та ОСОБА_1 виникли кредитні правовідносини на підставі кредитного договору №10.06.2024-100000050. 
Вказаний договір передбачав, що кредитні кошти відповідач мав отримати у безготівковій формі шляхом перерахування на його банківський рахунок з використанням реквізитів платіжної банківської картки відповідача.
Позивачем на підтвердження позовних вимог не надано суду доказів того, що грошові кошти в розмірі 12000 грн. відповідно до умов кредитного договору, перераховувались на банківський рахунок, що належить відповідачу ОСОБА_1 .
Натомість представником відповідача надано докази належності ОСОБА_2 , громадянці Таджикістану, банківського рахунку та банківської картки № НОМЕР_1 , на яку відповідно до повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 09.05.2025 №90-0905, відповідно до якого останнє повідомило позивача про перерахування в безготівковому порядку коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 в сумі 12000 грн. за договором кредиту №10.06.2024-10000005. 
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.
Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.
Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за вказаним вище договором не є належним доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що наявні в даній справі надані позивачем докази, щодо отримання відповідачем кредиту, не є належними та допустимими в розумінні ст.ст. 76-79 ЦПК, а тому останній всупереч вимогам ст. 80, 81 ЦПК не довів підстав для задоволення своїх вимог, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10000 грн. суд приходить до наступного висновку. 
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілуміж сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Ураховуючи складність справи, яка розглядалася у загальному позовному провадженні, кількість судових засідань з участю адвоката та виконані адвокатом роботи, принципи співмірності судових витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. 258, 259, 263, 264, 265, 267, 271-273 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 39840 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ 37356833) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.
Суддя: