ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2026 року 

м. Київ

справа № 520/23168/24

адміністративне провадження № К/990/14905/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів Загороднюка А. Г., Соколова В. М.,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коломойцев Микола Миколайович, на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2024, ухвалене суддею Бабаєвим А. І., та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2025, ухвалену колегією суддів у складі Калиновського В. А., Мінаєвої О. М., Спаскіна О. А., у справі № 520/23168/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, 4 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДСНС України в Харківській області від 30.07.2024 №735 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за вчинення дисциплінарного проступку, несумісного з подальшим проходженням служби;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДСНС України в Харківській області від 01.08.2024 №380 про звільнення його зі служби за пп. 8 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 №593 - у зв`язку із вчиненням дисциплінарного проступку, несумісного з подальшим проходженням служби;
- поновити його на займаній на час звільнення посаді пожежного - рятувальника 49 ДПРЧ 4 ДПРЗ з 01.08.2024;
- стягнути з Головного управління ДСНС України в Харківській області на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.08.2024 по день поновлення на роботі;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення його на займаній на час звільнення посаді пожежного - рятувальника 49 ДПРЧ 4 ДПРЗ з 01.08.2024 та стягнення з Головного управління ДСНС України в Харківській області на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про те, що наказ Головного управління ДСНС України в Харківській області від 30.07.2024 №735 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за вчинення дисциплінарного проступку, несумісного з подальшим проходженням служби, та наказ Головного управління ДСНС України в Харківській області від 01.08.2024 №380 про звільнення його зі служби є протиправними та підлягають скасуванню.
Позивач зауважував, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-ІХ (далі - Закон №3633-ІХ) не було передбачено обов`язку для діючої особи рядового та начальницького складу служби цивільного захисту, яка почала проходити службу до набрання чинності цим законом, подавати заяву про взяття на облік як військовозобов`язаного через відповідне управління, а також проходити ВЛК.
Крім того, позивач звертав увагу на те, що невиконання підлеглим складом алгоритму постановки осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту на військовий облік можна було б розцінювати як дисциплінарний проступок у розумінні норм Дисциплінарний статут служби цивільного захисту лише у тому разі, коли б начальником 49 ДПРЧ 4 ДПРЗ було видано відповідний наказ про обов`язок, у тому числі стосовно нього, з`явитись для проходження ВЛК та надати до управління певні документи, такий наказ був доведений йому та невиконаний. На думку позивача, ключовим тут є факт невиконання відповідного наказу керівництва. Однак матеріали службового розслідування не містять в собі доказів видання начальником 49 ДПРЧ 4 ДПРЗ наказу щодо надання підлеглим складом до управління персоналу заяв щодо взяття на військовий облік.
Позивач також зазначав, що законодавство нормативно не розкриває поняття «проступок, несумісний із подальшим проходженням служби». При цьому, відповідачем у висновку службового розслідування не було зазначено у чому полягає така несумісність у зв`язку з неподанням ним заяви про взяття на військовий облік та відмовою у проходженні ВЛК, зважаючи на те, що накази керівництва про необхідність вчинення зазначених дій відсутні.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2024, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2025, у задоволенні позову відмовлено.
Суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач, відмовляючись від надання заяви щодо постановки на військовий облік та проходження ВЛК та невчиняючи дій щодо постановки на військовий облік і непроходження ВЛК самостійно, не виконав вимоги Закону № 3633-ІХ. Отже, суди дійшли висновку, що позивач допустив грубий дисциплінарний проступок, а відповідачі діяли правомірно та в межах своїх повноважень.
Суди попередніх інстанцій під час розгляду справи установили:
Наказом 4 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Харківській області від 17.07.2024 призначено службове розслідування.
У вищевказаному наказі зазначено, що 29.05.2024 пожежний-рятувальник 49 ДПРЧ 4 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області ОСОБА_1 відмовився виконувати вимоги окремого доручення Головного управління ДСНС України у Харківській області №ОД-585/65 від 23.05.2024 «Про надання інформації», через власні релігійні переконання. Також зазначено, що 05.06.2024 пожежний-рятувальник 49 ДПРЧ 4 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області ОСОБА_1 відмовився виконувати вимоги окремого доручення Головного управління ДСНС України у Харківській області № ОД-621/65 від 01.06.2024 «Про надання роз`яснень», через власні релігійні переконання.
26.07.2024 затверджено висновок службового розслідування, згідно якого встановлено, що сержантом служби цивільного захисту ОСОБА_1 пожежним-рятувальником 49 ДПРЧ 4 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області було порушено вимоги Кодексу цивільного захисту України, вимоги Закону № 3633-ІХ, відповідно до окремого доручення ДСНС України від 03.05.2024 №28-9595/282», постанову КМУ від 16.05.2024 № 563 «Про внесення змін до Порядку організацій та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», не виконав окреме доручення ДСНС України від 30.05.2024 № 281-11754/282, вимоги Закону України «Про Дисциплінарний статут служби цивільного захисту» від 05.03.2009 №1068-VІІ, керівні документи МВС та ДСНС, вказівки та протоколи Головного управління ДСНС України у Харківській області, укази Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №64/2022, Присяги служби цивільного захисту.
Наказом ГУ ДСНС України у Харківській області від 30.07.2024 №375 за вчинення дій, не сумісних з подальшим проходженням служби цивільного захисту, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту.
Наказом ГУ ДСНС України у Харківській області від 01.08.2024 № 380 позивача звільнено із служби за підпунктом 8 пункту 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу (у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту).
Вважаючи зазначені накази протиправними, позивач звернувся до суду з позовом. 
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
Позивач, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2025 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.
Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Так, скаржник звертає увагу на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме, чи можливе застосування до особи рядового/начальницького складу ДСНС норм Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту та чи є законним застосування до такої особи приписів пп. 8 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, за яким контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту у правовідносинах, які пов`язані з порушенням особою законодавства про мобілізацію та мобілізаційну підготовку з огляду на відсутність щодо цієї особи прямої вказівки керівництва у формі письмового наказу про виконання мобілізаційного законодавства певним способом, а також відсутність факту її притягнення до відповідальності за статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) за такі порушення.
На думку скаржника, висновки судів попередніх інстанцій про правомірність оскаржуваних наказів ґрунтувались би на всебічному дослідженні доказів, якби було встановлено: 1) наявність стосовно нього письмового наказу про виконання ним існуючого алгоритму постановки осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту на військовий облік і окремих доручень від 23.05.2024 № ОД-585/65 та від 01.06.2024 № ОД-621/65, та, відповідно, його невиконання); 2) наявність постанови про притягнення його до відповідальності за статтею 210-1 КУпАП за порушення мобілізаційного законодавства.
Водночас скаржник зауважує, що у ході розгляду цієї справи судами попередніх інстанцій зазначені факти встановлено не було, що свідчить про порушення судами принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, неповноту судового слідства, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.
Також скаржник звертає увагу на те, що суди попередніх інстанцій не врахували те, що Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та статтею 210-1 КУпАП передбачені самостійні заходи впливу та спеціальний вид відповідальності у разі порушення законодавства про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, а органами, що реалізують ці заходи є органи РТЦК та СП, Національної поліції, а не ГУ ДСНС України. При цьому, серед таких заходів відсутня дисциплінарна відповідальність особи рядового та начальницького складу служби цивільного захисту у будь-якому вигляді.
Крім того, в контексті невиконання існуючого алгоритму постановки осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту на військовий облік та окремих доручень від 23.05.2024 № ОД-585/65 та від 01.06.2024 № ОД-621/65, скаржник зазначає, що цей алгоритм та окремі доручення були адресовані керівному, а не підлеглому складу, відтак, містять для нього суто інформативний характер.
Ураховуючи це, скаржник знову наголошує, що мав би обов`язок їх виконувати виключно у тому разі, коли б його керівництвом було видано стосовно нього відповідний наказ про їх виконання. Саме за таких обставин у його діях був би наявний склад дисциплінарного проступку - невиконання вказівок керівництва і притягнення його до дисциплінарної відповідальності могло б бути законним. Матеріали службового розслідування зазначений наказ не містять, а судами попередніх інстанцій його наявність чи відсутність не з`ясовувалась.
Також скаржник зазначає, що висновки службового розслідування, за результатами яких складено оскаржувані накази, вказують на скоєння ним проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту.
Водночас скаржник звертає увагу на те, що чинне законодавство не розкриває нормативно поняття, що вважається «проступком, несумісним з подальшим проходженням служби цивільного захисту», а відповідачем у висновку службового розслідування не зазначено у чому полягає така несумісність у зв`язку з неподанням заяви про взяття на військовий облік та відмовою у проходженні ВЛК, зважаючи на відсутність наказів керівництва про вчинення цих дій.
Головне управління ДСНС України у Харківській області подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими та правильними, а тому оскаржувані судові рішення є законними та не підлягають скасуванню.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції, та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Частинами другою та третьою статті 101 Кодексу цивільного захисту України порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України. 
На рядовий і начальницький склад служби цивільного захисту поширюється дія Дисциплінарного статуту, затвердженого законом.
Порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу затверджено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу» від 11.07.2013 № 593 (далі - Положення № 593).
Згідно із пунктом 29 Положення № 593 особи рядового і начальницького складу можуть бути заохочені або притягнуті до дисциплінарної відповідальності у порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом служби цивільного захисту.
Підпунктом 8 пункту 176 Положення № 593 передбачено, що контракт припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту.
Відповідно до пункту 1 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут служби цивільного захисту» від 05.03.2009 № 1068-VI (далі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - бездоганне та неухильне виконання особами рядового і начальницького складу службових обов`язків, установлених Кодексом цивільного захисту України, цим Статутом, іншими нормативно-правовими актами та контрактом про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту.
Пунктом 8 Дисциплінарного статуту передбачено, що порушення службової дисципліни - протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння або бездіяльність особи рядового чи начальницького складу, спрямоване на недодержання вимог Присяги, зокрема на невиконання або неналежне виконання службових обов`язків, перевищення прав, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту, чи вчинення інших дій, що ганьблять або дискредитують особу як представника служби цивільного захисту.
Згідно із пунктом 16 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати.
Відповідно до пунктів 17 та 18 Дисциплінарного статуту наказ чи розпорядження має віддаватися (видаватися) начальником відповідно до повноважень згідно із займаною посадою, на підставі законодавства, не принижувати честі та гідності підлеглих, бути чітким, зрозумілим і виконуватися беззаперечно, точно та у визначений строк.
Наказ чи розпорядження може віддаватися усно чи видаватися письмово щодо однієї особи або групи осіб рядового і начальницького складу, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Згідно із пунктом 22 Дисциплінарного статуту невиконання правомірного наказу чи розпорядження тягне за собою відповідальність згідно із цим Статутом та іншими законодавчими актами.
Пунктом 58 Дисциплінарного статуту передбачено, що грубим дисциплінарним проступком вважається факт грубого порушення службової дисципліни, а саме: невихід на службу без поважних причин; порушення встановленого керівником органу чи підрозділу цивільного захисту розпорядку дня; вживання алкогольних напоїв чи наркотичних засобів у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані чи стані наркотичного сп`яніння; порушення статутних правил несення служби; втрата службового посвідчення, службових документів; невиконання наказів та розпоряджень начальників, що призвело до неготовності до дій за призначенням та зриву виконання покладених на орган чи підрозділ цивільного захисту завдань; порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, що призвело до псування або втрати закріпленого майна, обладнання та техніки, інших матеріальних збитків, а також завдало шкоди здоров`ю особовому складу органу чи підрозділу цивільного захисту або іншим особам; самовільне відлучення курсантів (слухачів) з розташування навчального закладу; невиконання індивідуальних планів роботи науковим, науково-педагогічним, педагогічним складом, ад`юнктами, докторантами; вчинення інших дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні службових обов`язків, які підривають авторитет органів та підрозділів цивільного захисту, а також не сумісні з подальшим проходженням служби цивільного захисту.
Відповідно до пункту 68 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:
1) зауваження;
2) догана;
3) сувора догана;
4) попередження про неповну службову відповідність;
5) звільнення зі служби у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту чи через службову невідповідність.
Згідно із пунктом 75 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу, які порушили службову дисципліну, можуть бути накладені лише визначені цим Статутом дисциплінарні стягнення, що відповідають ступеню вини особи.
Відповідно до пункту 80 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту або через службову невідповідність є крайнім заходом дисциплінарного впливу і може застосовуватися у разі, якщо раніше вжиті заходи дисциплінарного впливу не дали позитивних результатів або якщо вчинене дисциплінарне правопорушення не сумісне з перебуванням на службі цивільного захисту.
У справі, що розглядається, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено зі служби за підпунктом 8 пункту 176 Положення № 593 (у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту).
Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що позивач допустив грубий дисциплінарний проступок, що полягав у невиконанні ним законодавства про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, в результаті чого його правомірно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
При цьому, визнаючи правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суди попередніх інстанцій наголосили, що така відповідальність настала внаслідок ненадання позивачем заяви про взяття його на військовий облік та проходження ВЛК, а також невчинення дій щодо постановки на військовий облік і непроходження ВЛК самостійно.
Так, судами попередніх інстанцій було встановлено, що на виконання вимог Закону №3633-ІХ, ГУ ДСНС України у Харківській області окремим дорученням №ОД-585/65 від 23.05.2024 «Про надання інформації» надало вказівку начальникам структурних та підпорядкованих підрозділів ГУ поінформувати підпорядкований особовий склад та забезпечити їх 100% явку до ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по Харківській області», а також підготувати та надати 27.05.2024 до управління персоналу: фотокартку у форменому одязі формату 3х4; оригінал та копію заповненої згоди на збір, обробку та розповсюдження персональних даних; до медико-санітарної частини центру забезпечення діяльності ГУ - копію результатів медичних оглядів за поточний рік (картку медичного огляду).
Крім того, на виконання Закону №3633-ІХ ДСНС України було розроблено алгоритм взяття на військовий облік працівників ДСНС, а ГУ ДСНС України у Харківській області окремим дорученням № ОД-621/65 від 01.06.2024 «Про надання роз`яснень» надано вказівку начальникам структурних та підпорядкованих підрозділів довести до відома осіб рядового і начальницького складу вимоги цього алгоритму, а також забезпечити в термін до 05.06.2024 надання до управління персоналу заяв щодо взяття на військовий облік, копій паспорту, ІПН, документів про освіту тощо.
За фактом невиконання позивачем вимог зазначених окремих доручень від 23.05.2024 № ОД-585/65 та від 01.06.2024 № ОД-621/65 й було призначене службове розслідування.
Водночас у ході розгляду справи позивач неодноразово звертав увагу на те, що алгоритм постановки осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту на військовий облік та окремі доручення від 23.05.2024 № ОД-585/65 та від 01.06.2024 № ОД-621/65 були адресовані керівному, а не підлеглому складу, а тому мали для нього суто інформативний характер. 
Позивач наголошував, що виконання згаданих вказівок було б обов`язковим для нього лише у разі прийняття відповідного наказу керівництвом. Однак в порушення принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, суди попередніх інстанцій не встановили, чи видавався стосовно нього відповідний наказ.
Також позивач зазначав про те, що невиконання останнім законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію не є дисциплінарним проступком у розумінні норм Дисциплінарного статуту. 
Так, позивач зауважував, що за порушення законодавства про мобілізацію та мобілізаційну підготовку передбачено самостійні заходи впливу та спеціальний вид відповідальності, регламентовані Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та статтею 210-1 КУпАП. При цьому, наявність постанови про притягнення його до відповідальності за статтею 210-1 КУпАП за порушення мобілізаційного законодавства судами попередніх інстанцій встановлено не було.
У ході касаційного перегляду цієї справи установлено, що указаним доводам позивача суди попередніх інстанцій належної правової оцінки не надали.
Крім того, як вже зазначалось, позивача було звільнено зі служби у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 80 Дисциплінарного статуту звільнення зі служби у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту, є крайнім заходом дисциплінарного впливу і його застосування можливе лише у разі, якщо раніше вжиті заходи не дали позитивних результатів або якщо вчинене дисциплінарне правопорушення не сумісне з перебуванням на службі цивільного захисту.
Виходячи зі змісту указаної норми, ключовим для застосування такого виду дисциплінарного стягнення є встановлення того, що раніше застосовані заходи впливу не дали позитивних результатів або встановлення, що вчинене дисциплінарне правопорушення не сумісне з перебуванням на службі цивільного захисту.
Водночас зазначені обставини залишилися поза межами дослідження судів попередніх інстанцій. 
Разом з тим, у ході розгляду справи позивач неодноразово наголошував, що встановивши у висновку службового розслідування вчинення ним проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту, відповідачем не було зазначено у чому полягає така несумісність.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів зауважує, що одне із призначень обґрунтованого судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті, та надати стороні можливість його оскарження у разі незгоди з аргументами суду. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль за здійсненням правосуддя.
Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду. Тож залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням процесу.
Оскільки вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судів попередніх інстанцій, тому з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні) відсутня можливість перевірити правильність його висновків в цілому по суті спору та надати оцінку доводам касаційної скарги.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд констатує, що висновки судів попередніх інстанцій є передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 КАС України та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак оскаржувані судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, встановленим статтею 242 КАС України.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Приписами частини четвертої статті 353 КАС України передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в силу положень статті 353 КАС України - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
З огляду на результат касаційного розгляду, Суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коломойцев Микола Миколайович, задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2025 у справі № 520/23168/24 скасувати.
Указану справу направити на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін
Судді А. Г. Загороднюк
В. М. Соколов