ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 липня 2026 року 	Справа № 280/5218/26 м.Запоріжжя	

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Богатинського Б.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» до Південно-Східної митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» (далі - позивач) до Тернопільської митниці, в якій просить суд:
Визнати протиправним та скасувати рішення Південно-Східної митниці про коригування митної вартості товару UA110150/2026/000019/2 від 23.02.2026.
28 травня 2026 року позивач подав уточнену позовну заяву в частині правильного зазначення відповідача, у якій визначив у якості відповідача Південно-Східної митниці (далі - відповідач).
Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3276,94 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що ним виконані усі умови, визначені Митним кодексом України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі - МК України) для забезпечення можливості перевірити та підтвердити заявлену ним митну вартість товару. Надані позивачем митниці на підтвердження заявленої митної вартості спірної товарної партії документи не містять розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, не мають ознак підробки, містять всі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. Митницею наявність сумнівів у правильності заявленої декларантом митної вартості не обґрунтована, вимога митниці про надання додаткових документів є протиправною. Позивач просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 02 червня 2026 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
19 червня 2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що в поданих позивачем документах на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару було виявлено недоліки, у зв`язку з чим витребувано додаткові документи, які не були надані позивачем в повному обсязі. Зазначає, що позивачем не підтверджено заявлену митну вартості імпортованого товару, що зумовило відсутність підстав для оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
На підставі матеріалів справи, судом встановлено наступні обставини.
06.10.2025 року ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» (Покупець) уклало з компанією- виробником SHANDONG RUNDA AGRICULTURAL EQUIPMENT CO., LTD (Китай) (Продавець) зовнішньоекономічний контракт №RD2025-2 (далі - Контракт) на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною даного Контракту.
В подальшому Продавцем відповідно до умов Контракту, специфікації №2025-3 від 28.10.2025 (далі - Специфікація), рахунку-інвойсу від 17.11.2025 за № RD2025-3 було здійснено поставку товарів (тракторів для сільськогосподарських робіт, колісних, нових, 16 шт.). 
З метою здійснення митного оформлення ввезених в режимі імпорту товарів їх задекларовано товариством до відділу митного оформлення митного поста Тернопільської митниці за електронною митною декларацією (ЕМД) № 26UA110150001039U7 від 16.02.2026 року, номенклатура, кількість, характеристики товару зазначені у графі 31 ЕМД.
Митна вартість зазначених товарів позивачем визначена відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст.57 МК України - за основним методом, який встановлений ст. 58 МК України. 
Для підтвердження вартості товару, яка повинна бути сплачена продавцю, підприємством було надано митному органу документи, передбачені частинами 2 та 3 ст. 53 МК України, перелік яких зазначений в гр. 44 митної декларації, а саме: декларація митної вартості № б/н від 16.02.2026; зовнішньоекономічний контракт № RD2025-2 від 06.10.2025; додаток (специфікація) до нього № 2025-3 від 28.10.2025; додаткова угода до нього №2 від 21.11.2025 (про умову передоплати); рахунок – фактура (інвойс) від 17.11.2025 за № RD2025-3 та Додаток №1 до рахунку – фактури (інвойс) від 17.11.2025; платіжна інструкція № 374 від 21.11.2025 (передоплата за товар); прайс-лист від 17.10.2025; комерційна пропозиція від 17.10.2025; сертифікат походження товару №C251MA7FN65A90034 від 30.12.2025, список номерів шасі від 27.11.2025, технічні характеристики товару від 27.11.2025.
Для підтвердження транспортних витрат (фрахту) до кордону України підприємство надало митниці: заявку на перевезення вантажу № 32 від 26.11.2025, договір мультимодального перевезення № 0303/912/25 від 03.03.2025; коносамент №BW25110897 від 03.12.2025; рахунок № G260122-15 від 22.01.2026 на оплату транспортно – експедиторських послуг (послуг перевезення); довідку про транспортні витрати від 22.01.2026 №б/н; Акт виконаних робіт від 09.02.2026 №б/н.
Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, митницею підприємству направлено електронне повідомлення, у якому запропоновано надати документи, що підтверджують заявлену митну вартість, а саме: 1) якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 3) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) копію митної декларації країни відправлення; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Листом №230201 вiд 23.02.2026 Товариство надало митниці пояснення про те, що ним були подані всі наявні у нього документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, ці документи повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений позивачем, у зв`язку з чим будь-які інші додаткові документи у ході митного оформлення задекларованого товару надані не будуть, та просив здійснити митне оформлення за наявними документами. 
23.02.2026 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару № UA110150/2026/000019/2, відповідно до якого, загальна митна вартість частини товарів ( запасні частини) скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-r - резервний метод, згідно з положеннями ст.64 МКУ, а також відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Підприємство задекларувало зазначену партію товару, а митниця випустила товар у вільний обіг ЕМД № 26UA110150001381U9 від 24.02.2026 із застосуванням індивідуальної гарантії №26UA120012000GTO0 від 24.02.2026, реквізити якої вказані в графі 47 та “В” “Подробиці розрахунків” даної ЕМД. Різниця митних платежів (ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої митницею, склала 273 077,94 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 1 МК України законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 (далі - ГААТ).
Згідно з ч. 2 ст. VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно з ч. 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно з ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведений в ч. 2 ст. 53 МК України. 
Такими документами є: 
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації, про що вказано в постанові Верховного Суду від 07.11.2018 по справі № 826/18258/13-а.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. (ч. 6 ст. 53 МК України)
Згідно зі ч. 1-3 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч.6, ч. 7 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу. 
З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів судом встановлено, що митний орган дійшов висновку про неможливість застосування першого методу митної вартості товару, з наступних підстав.
1.«У відповідності до відомостей, зазначених у митній декларації від 16.02.2026 №26UA110150001039U7 та коносаменті від 03.12.2025 № BW25110897 поставку оцінюваної партії товару здійснено морським транспортом у контейнері з порту Qingdao, CHINA до порту Gdansk, POLAND. Разом з цим, згідно із даних, наведених у накладній УМВС від 26.01.2026 №0726029 товар переміщувався з порту Gdansk, POLAND, Медика - Мостиська та до м. Дніпро залізничним транспортом. Враховуючи вищезазначене, товар був перевантажений у порту Gdansk, що свідчить про наявність додаткових витрат, пов`язаних з перевантаженням товару з одного транспортного засобу на інший, що є складовими митної вартості товару. До митного оформлення надано залізнична накладна від 26.01.2026№№0726029. Тобто, з наведеного вбачається що товар знаходився на зберіганні з моменту вивантаження з судна та завантаження на потяг. Також, відповідно до напису на коносаменті від 03.12.2025 №BW25110897 «Global Container lines Latvija SIA’sresponsibility ceasesat port of discharge” перевізник не відповідає за вантаж в порту розвантаження, що не відповідає даним, зазначеним у рахунку від 22.01.2026 № G260122-15 в частині сплати за перевантаження.
Наданий до митного оформлення коносамент від 03.12.2025 №BW25110897 містить відмітку «FreightCollect» - цей термін означає - фрахт підлягає оплаті в порту призначення, тобто повинен бути оплачений, платна послуга по прискореному отриманню вантажу в порту. Декларантом не надано до митного оформлення банківські платіжні документи які б підтверджували факт оплати. Платіжні документи щодо оплати транспортних послуг до митного контролю не надані.
Відповідно до пункту 11 заявки на транспортно-експедиційне обслуговування №32 від 26.11.2025 додаткова послуга у вигляді перевантаження (“overload”) Замовником ТОВ «Торговий дім АМТ» у Експедитора «GlobalContainerLines SIA» не замовлялась, що не відповідає наданим до митного оформлення рахунку від 22.01.2026 № G260122-15 та акту виконаних робіт 09.02.2026 №б/н, де до вартості морського фрахту та міжнародної залізничної поставки включено навантажувально- розвантажувальні операції, перевантаження.
Пунктом 2.17 договору про транспортно-експедиторське обслуговування від 03.03.2025 №0303/912/25 передбачено, що замовник зобов`язується оплатити фрахт, послуги із завантаження-розвантаження, стивідорні витрати (якщо такі є), витрати за понаднормове використання лінійного контейнерного обладнання, а також інші взаємоузгоджені платежі, що належать Виконавцю за виконані послуги з перевезення та оброблення вантажів згідно з тарифами. Проте у наданих до митного оформлення фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг від 22.01.2026 № G260122-15 та акту виконаних робіт 09.02.2026 №б/н наявні відомості щодо плати за фрахт з урахування перевалки на НРР (навантажувально-розвантажувальні роботи) та відсутні відомості щодо плати за зберігання контейнерів у порту призначення до перевантаження їх на потяг».
Враховуючи визначений маршрут перевезення, відсутні відомості щодо вартості транспортно- експедиторського обслуговування на всьому шляху прямування вантажу від пункту відправлення до пункту призначення, а саме за межами митної території України, що викликає обґрунтовані сумніви щодо включення експедиторської винагороди до витрат на транспортування оцінюваної партії товару, які є складовими митної вартості».
Суд не погоджується із такими твердженнями відповідача з огляду на наступне.
З наданих документів судом встановлено, що перевезення товарів в контейнері здійснювалось на підставі договору мультимодального перевезення №0303/912/25 від 03.03.2025 (далі – Договір перевезення), на підтвердження чого позивачем були надані: Договір перевезення, Заявка на перевезення №32 від 26.11.2025, Коносамент №BW25110897 від 03.12.2025, Рахунок №G260112-15 від 22.01.2026, Довідка перевізника про вартість транспортування від 22.01.2026, Акт виконаних робіт від 09.02.2026.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про мультимодальні перевезення», за договором мультимодального перевезення одна сторона (оператор мультимодального перевезення) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (замовника послуги мультимодального перевезення) надати послугу мультимодального перевезення, у тому числі із залученням інших учасників мультимодального перевезення вантажів до надання послуги мультимодального перевезення, в установлений договором строк.
Відповідно до ст. 12 цього Закону, розрахунки за роботи та послуги, пов`язані з мультимодальним перевезенням, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними цінами, визначеними за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції.
Згідно ст.13 Закону «Оператор мультимодального перевезення має право:
обирати або змінювати вид транспорту та маршрут мультимодального перевезення, діючи в інтересах замовника послуги мультимодального перевезення, за умови внесення змін до договору мультимодального перевезення, за згодою сторін та дозволу митного органу, якщо товари та транспортні засоби, що перевозяться, перебувають під митним контролем під час здійснення міжнародних перевезень;
здійснювати мультимодальне перевезення вантажів за одним або більше документом мультимодального перевезення вантажів;
відступати від вказівок замовника послуги мультимодального перевезення в порядку, передбаченому договором мультимодального перевезення;
не приступати до виконання обов`язків за договором мультимодального перевезення до отримання від замовника послуги мультимодального перевезення товарно-транспортних документів, документів, необхідних для контролю за дотриманням встановлених заборон та/або обмежень на переміщення товарів через митний кордон України, та інформації щодо властивостей вантажу, умов його перевезення, а також інформації, передбаченої договором мультимодального перевезення;
залучати до надання послуги мультимодального перевезення інших учасників мультимодального перевезення вантажів на умовах укладення з ними договорів, відповідаючи перед замовником послуги мультимодального перевезення за результати їх роботи. У такому разі оператор мультимодального перевезення виступає перед іншими учасниками мультимодального перевезення вантажів, залученими до надання послуги мультимодального перевезення, як замовник.
У наданих до митного оформлення рахунку - фактурі (інвойсі) №G260122-15 від 22.01.2026 та акті виконаних робіт від 09.02.2026 зазначено, що у вартість послуг з перевезення витрати з перевантаження вже включені.
Так, згідно відомостей, зазначених у Акті виконаних робіт, вартість фрахту з урахуванням перевантаження за маршрутом: порт (Китай) - порт Гданськ склала 2160 доларів США, вартість доставки за маршрутом: Гданськ - Пшемишль - Мостиська склала 1000 доларів США та вартість перевезення за маршрутом: Пшемишль - Мостиська - Тернопіль склала 1140 доларів США.
Аналогічна інформація міститься і в інвойсі (рахунку-фактурі).
У Довідці про транспортні витрати від 22.01.2026 року зазначено, що перевантаження контейнерів враховано в загальну вартість перевезення.
Крім цього, пунктом 3.3 Договору №0303/912/25 сторони погодили, що «у випадку перевантаження (перевалки) контейнера (контейнерів) на інший транспортний засіб в проміжному порту або терміналі, вартість даного перевантаження включається в загальну вартість перевезення (фрахту), що зазначена в рахунку (інвойсі) та акті виконаних робіт».
Таким чином, витрати на НРР були включені до загальної вартості фрахту.
Чинне законодавство України не зобов`язує експедитора виокремлювати вартість навантажувальних робіт в окремий рядок, якщо сторони домовилися про комплексну ставку («all-in»).
Отже, твердження відповідача про відсутність відомостей щодо вартості цих операцій є необґрунтованими, оскільки їх вартість врахована у ціні перевезення, яка була в повному обсязі включена позивачем до митної вартості.
Також, відповідач зазначає, що товар знаходився на зберіганні (посилаючись на коносамент від 03.12.2025 та залізничну накладну від 26.01.2025), але у документах не були зазначені відомості про плату за таке зберігання.
Таке посилання відповідача на вказані документи є необґрунтованим, оскільки дата коносаменту свідчить про дату прийняття вантажу до перевезення в порту відправлення (Китай), а дата накладних - про початок перевезення залізницею після того, як товар був доставлений в порт призначення у Гданську.
Відповідач наголошує, що відсутність окремого рахунку на оплату послуги свідчить не про неповноту відомостей, а про відсутність самої витрати як такої.
Відповідно до ч.10 ст.58 Митного кодексу України, до митної вартості додаються витрати, якщо вони фактично були понесені.
При цьому, позивачем надавався відповідачеві лист перевізника, який підтверджує, що для вантажів ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» у порту Гданськ надавалося 15 днів безкоштовного зберігання («freetime»). Період перебування контейнера в порту Гданськ (з моменту вивантаження до моменту відправлення за залізничною накладною) склав менше 15 діб, що повністю охоплювався вищевказаним пільговим періодом. А оскільки послуга зберігання у цей період надавалась безоплатно, відомості про «плату» за неї об`єктивно не могли міститися у фінансових документах (Інвойсі та Акті). А тому, вимога відповідача про оплату послуги, яка надавалася безкоштовно, є безпідставною та неправомірною.
Крім того, щодо припущень відповідача про інші понесені додаткові витрати на транспортування, котрі, на його думку, не включені у вартість транспортних витрат за маршрутом (перевантаження/зберігання), то відповідач не наводить жодних об`єктивних даних, які б ці припущення підтверджували.
Зі змісту положень розділу III Митного кодексу України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів. Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Отже, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару - висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах. Проте, вищезазначені твердження відповідача належними доказами не підтверджуються.
Стосовно відмітки у «Freight Collect» у коносаменті № BW25110897 від 03.12.2025, значення якої відповідач трактує як «фрахт підлягає оплаті в порту призначення, платна послуга по прискореному отриманню вантажу в порту», то згідно із загальноприйнятою практикою міжнародних морських перевезень, термін «Freight Collect» (фрахт підлягає сплаті одержувачем) означає виключно те, що обов`язок з оплати морського фрахту покладено на вантажоодержувача (ТОВ «Торговий дім «АМТ»»), а не на відправника. Наявність такої відмітки ідеально узгоджується з базисом поставки FOB QINGDAO, за яким саме покупець бере на себе витрати на транспортування товару від порту відвантаження до місця призначення. 
Згідно ст.13 Закону «Оператор мультимодального перевезення має право залучати до надання послуги мультимодального перевезення інших учасників мультимодального перевезення вантажів на умовах укладення з ними договорів, відповідаючи перед замовником послуги мультимодального перевезення за результати їх роботи. У такому разі оператор мультимодального перевезення виступає перед іншими учасниками мультимодального перевезення вантажів, залученими до надання послуги мультимодального перевезення, як замовник. Відмітка в коносаменті стосується відносин між перевізником за договором та третьою особою (безпосереднім перевізником - морською лінією, залученою до перевезення).
Оплата за транспортні послуги за Договором перевезення регулюються положеннями цього договору, п.3.2 якого передбачає оплату вартості транспортування протягом 45 днів від дати виставлення інвойсу. Інвойс виставлено 22.01.2026, а тому на день декларування строки оплати не спливли і навіть не настали.
Оплата даної послуги з перевезення відбулася лише 20.03.2026 року, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті № 881, з призначенням платежу: PMT freight contract 0303/912/25 dd 03.03.2025, ... G260122-15, ... dd 22.01.2026.
Позивачем надавались пояснення відповідачу, що транспортування контейнерів в Україну через порт Гданьск здійснюється двома видами транспорту: морським транспортом від портів з Китаю до порту в м. Гданськ, де здійснюється перевантаження контейнерів на автомобільний або залізничний транспорт, і подальше їх перевезення наземними видами транспорту до кордону України і по території України. Саме такий загальний маршрут перевезення і зазначається в п.1 всіх заявок на перевезення.
Пункт 7 Заявки № 32 конкретизує, які саме види транспорту були залучені до перевезення: судно типу контейнеровоз та залізничний транспорт (платформи).
Перевантаження в порту Гданськ - це типова процедура, яка здійснюється під час такого перевезення, а тому послуги з перевантаження не відносяться до додаткових послуг за договором перевезення, а включені до нього. Саме тому в п.11 та 12 Заявки № 32 не зазначені додаткові послуги.
Отже, надані документи підтверджують, що всі необхідні складові та можливі додаткові витрати вже включені у загальну вартість послуги з мультимодального перевезення вантажу, без потреби їх окремої деталізації у кожному окремому транспортному документі:
- пункт 10 Заявки на перевезення містить вартість послуги, включаючи додаткові витрати, в пункті 11 Заявки на перевезення (Додаткові витрати (оформлення додаткових документів, страхування, конвой та інше)) містить позначку: «немає», що означає відсутність інших, неврахованих додаткових витрат, крім тих, що інтегровані у загальну вартість послуги;
- пунктом 3.1.1.= зовнішньоекономічного контракту визначено, що витрати на завантаження (вивантаження) товару включені до загальної вартості самого товару;
- пункт 4.2 зовнішньоекономічного контракту також прямо визначає, що витрати, пов`язані з пакуванням та маркуванням товару, несе Продавець та включаються у загальну вартість товару.
Це означає, що ці витрати є частиною контрактної ціни самого товару і не підлягають окремому відображенню в бухгалтерських документах.
Таким чином, надані позивачем відповідачеві документи містять усі числові значення транспортних витрат як складової митної вартості.
Щодо тверджень відповідача стосовно включення експедиторської винагороди до витрат на транспортування оцінюваної партії товару, які є складовими митної вартості, суд зазначає, що перевезення товарів в контейнері здійснювалось на підставі договору мультимодального перевезення №0303/912/25 від 03.03.2025 (Договір перевезення), а не за договором транспортного експедирування.
Правовідносини за цим договором регулюються спеціальним Законом України «Про мультимодальні перевезення», а не Законом України «Про транспортно- експедиторську діяльність». 
Так, Законом України «Про мультимодальні перевезення» та вказаним договором не передбачена оплата перевізнику окремої винагороди за надання послуг з перевезення, а тому в рахунку та акті виконаних робіт не зазначені такі витрати.
Отже, посилання відповідача на Закон України «Про транспорно- експедиторську діяльність» та Методичні рекомендації є необґрунтованими.
Поняття «експедиторська винагорода» (або плата експедитору) є специфічним терміном, передбаченим виключно статтею 9 Закону України «Про транспортно- експедиторську діяльність». Цей закон регулює діяльність посередника (експедитора), який діє за дорученням клієнта.
Натомість, відповідно до ст. 1 та ст. 10 Закону України «Про мультимодальні перевезення», за договором мультимодального перевезення оператор (в даному випадку — «Global Container Lines SIA») виступає не як посередник-експедитор, а як особа, що надає єдину комплексну послугу мультимодального перевезення двома або більше видами транспорту, відповідаючи за весь маршрут перед замовником.
Законодавство про мультимодальні перевезення (зокрема ст. 12 про розрахунки) взагалі не містить такого поняття, як «експедиторська винагорода». Оператор формує єдину комплексну ставку (фрахт) за надання послуги мультимодального перевезення, яка і є ціною договору.
У зв`язку з тим, що чинним законодавством у межах договору мультимодального перевезення не передбачено такого окремого виду платежу як «експедиторська винагорода», позивач об`єктивно не міг і не повинен був надавати митниці документи з її виокремленням чи деталізацією.
Уся сума транспортних витрат, понесених позивачем на оплату єдиної комплексної послуги мультимодального перевезення за межами митної території України, чітко зафіксована у рахунку та акті виконаних робіт, і була в повному обсязі заявлена у складі митної вартості.
Таким чином, сумніви митного органу щодо «не включення експедиторської винагороди» ґрунтуються на вимозі надання від декларанта відомостей, існування яких суперечить правовій природі мультимодального перевезення, що свідчить про протиправність такої вимоги.
2. «Відповідно до п.3.1.1 Контракту №DF/2 від 21.07.2025 ціна FOB (FOBprice) означає, що контрактна ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення, проте митної декларації країни відправлення, яка б підтверджувала здійснення митних формальностей та сплату експортних мит і інших зборів до митного оформлення надана не була. Будь-яка легальна експортно-імпортна операція у Китаї супроводжується оформленням у митному відношенні та декларуванні товарів, що ввозяться або вивозяться. Це передбачено Законом КНР «Про порядок заповнення вантажної експортно-імпортної декларації», затвердженого маніфестом Головного митного управління КНР № 52 (2008 року). Митна декларація країни відправлення до митного оформлення надана не була».
Суд не погоджується із такими твердженнями відповідача, оскільки відповідач у своїх розбіжностях, які, на його думку, унеможливили митне оформлення задекларованих товарів за основним методом і стали підставою для здійснення коригування митної вартості, посилається на документ, який не надавався позивачем при митному оформленні товару.
Так, товар, щодо митної вартості якого відповідачем було здійснене коригування, постачався позивачеві за контрактом № RD2025-2 від 06.10.2025, а не за зазначеним відповідачем Контрактом №DF/2 від 21.07.2025, і саме контракт № RD2025-2 надавався позивачем митниці разом з іншими документами при митному оформленні. 
Крім того, судом враховано, що правовідносини між сторонами регулюються Контрактом № №RD2025-2. Пунктом 3.5 Контракту визначено вичерпний перелік документів, які Продавець зобов`язаний надати Покупцю (рахунок-фактуру (інвойс), морський коносамент, пакувальний лист, сертифікат походження), серед яких митна декларація країни відправлення відсутня.
Суд наголошує, що декларант позбавлений правових підстав вимагати від контрагента-нерезидента документи, надання яких не передбачено умовами зовнішньоекономічної угоди, особливо якщо такі документи є внутрішніми формами звітності перед митними органами іноземної держави.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду висловленій в постанові від 19.03.2019 по справі №810/4116/17 щодо неподання декларації країни відправлення: “Крім того, ненадання позивачем митної декларації країни відправлення також не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару”.
3. «У гр. 44 ЕМД наявний прайс-лист виробника б/н від 17.10.2025, який містить цінову інформацію виключно щодо товарів, зазначених в інвойсі, що суперечить суті прайс- листа як комерційної пропозиції продавця необмеженій кількості потенційних покупців в умовах вільної конкуренції. Також, наданий прайс–лист має суб`єктивний характер в розумінні вимог статті 52 МКУ, адже містить виключно перелік товарів заявлених за ЕМД, адресований тільки для ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "АМТ" та зазначені конкретні умови поставки-FOB Циндао. Вищезазначене може свідчити про суб`єктивний характер даного документу та наявність знижок або дисконту на оцінювані товари. Згідно загальносвітової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, термін дії, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів ... В рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи».
Зазначена підстава для коригування є необґрунтованою, оскільки прайс-лист не є основним документом, який згідно ч. 2 ст. 53 МКУ декларант зобов`язаний надати для підтвердження заявленої митної вартості, а тому митниця, маючи у розпорядженні весь пакет комерційних та товаросупровідних документів, мала змогу і без прайс-листа здійснити контроль та перевірку числових показників митної вартості товарів.
Прайс-лист є документом довільної форми і чинним законодавством, у тому числі міжнародним, не встановлено типової чи будь-якої певної форми для нього.
Так, прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, контактну інформацію про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.
Наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов поставки, умов оплати чи технічних характеристик товарів, жодним чином не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.
Суд зазначає, що зазначені відповідачем зауваження жодним чином не впливають на заявлену митну вартість товарів, а тому не можуть бути підставою як для витребування додаткових документів так і для коригування митної вартості товарів. Саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що згідно з ч.1 ст.246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч.1 ст.248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно з ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.
Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках. Даний висновок узгоджується з основним принципом оцінки товарів для митних цілей, закріпленим у ст.VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі “Оцінка товарів для митних цілей”, згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито, або аналогічного товару.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач надав митному органу необхідні документи, які надають можливість перевірити та підтвердити заявлену митну вартість товарів. Суттєвих недоліків подані до митного органу документи не містили, а відповідно у відповідача не було підстав для витребування додаткових документів, як і для прийняття рішень про коригування митної вартості товару.
Суд вважає необґрунтованим використання наявної у митниці інформації щодо раніше визнаних митних вартостей за іншими ЕМД, оскільки сам по собі факт відмінності ціни, яка наводиться декларантом від ціни наявної у базах митного органу, а саме наявної інформації щодо раніше визнаних митними органами митних декларацій на аналогічні товари, не може беззастережно свідчити про її невірне визначення декларантом, так як ціна товару є результатом домовленості продавця і покупця та залежить від багатьох факторів і в господарських правовідносинах звичайною практикою є встановлення різної ціни на один і той самий товар.
У постанові від 09.11.2022 у справі № 815/2162/17 Верховний Суд зазначив про те, що доводи митниці щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів суд оцінює критично з огляду на те, що спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками та наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено іншими особами за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту, за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.
Верховний Суд у постанові від 19.06.2024 по справі № 460/1143/19 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо) (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 25.02.2021 у справі № 810/3295/17, від 23.11.2022 у справі № 810/2547/17).
Формально нижчий рівень митної вартості імпортованих позивачем товарів від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом визначеним в декларації митної вартості.
В силу ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене вище, суд вважає, що контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.
Суд доходить до висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару є протиправними та таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» до Південно-Східної митниці про визнання протиправним та скасування рішення щодо коригування митної вартості товару, - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Південно-Східної митниці про коригування митної вартості товару UA110150/2026/000019/2 від 23.02.2026
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східної митниці судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3276,94 грн (три тисячі двісті сімдесят шість гривень 94 коп.).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в порядок та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи: 
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» (вул.Штабна, буд. 13, приміщення 23, м.Запоріжжя, 69000; код ЄДРПОУ 42822115),
Відповідач - Південно-Східна митниця (вул. Княгині Ольги, буд. 22, м. Дніпро, 49038; код ЄДРПОУ 43971371).

Повне судове рішення складено 22 липня 2026 року.

Суддя Б.В. Богатинський