ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"10" вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 916/2763/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Літвінов С.В., розглянувши матеріали за позовом Фізичної особи-підприємця Кутенкової Ольги Олександрівни ( АДРЕСА_1 ) до відповідача: Фізична особа-підприємець Бальошенко Андрій Григорович ( АДРЕСА_2 ) про стягнення 834928,62 грн.; 

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 13 ст. 8, ч. 2, 5 ст. 252 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Фізична особа-підприємець Кутенкова Ольга Олександрівна звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Бальошенко Андрій Григорович про стягнення 834 928,62 грн., з яких основний борг у розмірі 705 358,00 грн як сума попередньої оплати за непоставлений товар, інфляційні втрати у розмірі 98 810,62 грн. та 3% річних у розмірі 30 760,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.07.2026 відкрито провадження у справі. Справу прийнято розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін). Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст. 165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив.
Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, до кабінету електронного суду.
Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учассуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.
Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Відповідач надав відзив на позов відповідно якого просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог так як обставини які викладені у позові вказують на неспроможність та безпідставність тверджень Позивача про невиконання Відповідачем поставок товару. 
Відповідач заперечує факт не поставки товару оскільки документально не фіксувалися договірні правовідносини, не здійснювалася фіксація і поставки товару. 
Крім того, відповідач вказує, що надані банківські квитанції підтверджують виключно факт перерахування певної грошової суми. Сама по собі квитанція про сплату коштів не містить відомостей про те, чи був переданий товар, у який строк та чи мало місце порушення з боку Відповідача. 
За таких обставин відповідач вважає, що посилання Позивача на квитанції як на доказ «не поставки товару» є безпідставним припущенням, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 74 ГПК України, згідно з якою доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач надав відповідь на відзив відповідно якої не погоджується з доводами, викладеними у відзиві ФОП Бальошенка Андрія Григоровича, вважає їх необґрунтованими, такими, що побудовані на припущеннях, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами та спрямовані на уникнення Відповідачем відповідальності за непоставлений товар і незаконне утримання отриманих коштів. 
Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Приймаючи до уваги, що судове засідання не відбулося, а також розуміючи відповідальність держави перед людиною у сфері захисту її життя і здоров`я, недоторканості і безпеки, суд вважає доцільним призначити судове засідання у справі на іншу дату. 
Разом з тим, суд зазначає, що згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Згідно ст. 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Отже у зв`язку з великою кількістю навантаження, враховуючи принцип незмінності складу суду та щорічну відпустку судді з 03.08.2026 по 02.09.2026, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, судом здійснено розгляд справи впродовж розумного строку.
Розглянувши матеріали справи суд встановив.
Позивач зазначає, що спір виник у межах підприємницької діяльності сторін. Позивач як фізична особа підприємець здійснювала господарську діяльність, пов`язану з участю у закупівлях та виконанням договорів постачання меблів для кінцевих замовників. Відповідач позиціонував себе як виробник/постачальник меблів, що підтверджується також основним видом економічної діяльності Відповідача - 31.01 "Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі". 
Позивач зазначає, що договір про поставку меблів був укладений усно через електронне листування у месенджері Viber з контактом "Бальошенко Андрій". У листуванні обговорювалися конкретні замовлення, суми, види меблів, доставка, строки виконання, проблеми з поставкою, необхідність повернення коштів та подальше врегулювання спору. 
У період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року Позивач здійснила оплати на користь Відповідача із чітким господарським призначенням платежів: "за меблі для тендеру". Оплати були перераховані на рахунок НОМЕР_1 , відкритий на ім`я БАЛЬОШЕНКА АНДРІЯ ГРИГОРОВИЧА, РНОКПП НОМЕР_2 на загальну суму 705 358,00 грн.
Позивач вважає, що після отримання оплати Відповідач був зобов`язаний виготовити та/або поставити меблі, для яких були перераховані кошти. Однак товар Позивачу у повному обсязі поставлено не було, належних первинних документів на підтвердження поставки Відповідач не надав, кошти добровільно не повернув.
Позивач стверджує, що основна сума заборгованості, яка підлягає стягненню в межах цього позову, становить 705 358,00 грн. Вказані платежі підтверджуються платіжними інструкціями, які містять дані платника, отримувача, рахунків, дати виконання, суми, РНОКПП отримувача та призначення платежів.
З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до Відповідача з досудовою вимогою (претензією) вих. №02/2026 від 15 березня 2026 року щодо повернення переплачених коштів за невиконані зобов`язання з виготовлення та поставки меблів. Відповідач вимогу добровільно не виконав, кошти не повернув та належного врегулювання спору не забезпечив.

Крім того, за порушення суми попередньої оплати за непоставлений товар позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 98 810,62 грн. та 3% річних у розмірі 30 760,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, Фізична особа-підприємець Кутенкова Ольга Олександрівна звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Бальошенко Андрій Григорович про стягнення 834 928,62 грн., з яких основний борг у розмірі 705 358,00 грн як сума попередньої оплати за непоставлений товар, інфляційні втрати у розмірі 98 810,62 грн. та 3% річних у розмірі 30 760,00 грн., а також суму судових витрат.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства суд дійшов наступних висновків.
У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. 
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).
За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У відповідності до ч.1 ст.510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. 
У період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року Позивач здійснила оплати на користь Відповідача із чітким господарським призначенням платежів: "за меблі для тендеру". Оплати були перераховані на рахунок НОМЕР_1 , відкритий на ім`я БАЛЬОШЕНКА АНДРІЯ ГРИГОРОВИЧА, РНОКПП НОМЕР_2 на загальну суму 705 358,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, що товар Позивачу у повному обсязі поставлено не було, належних первинних документів на підтвердження поставки Відповідач не надав, кошти добровільно не повернув.
За змістом статей 655, 662, 663 Цивільного кодексу України за договором купівлі продажу продавець зобов`язується передати товар у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Відносини сторін також можуть кваліфікуватися як відносини поставки, оскільки обидві сторони є суб`єктами господарювання, а товар мав використовуватися Позивачем у підприємницькій діяльності. 
Грошові кошти у сумі 705 358,00 грн були перераховані саме як аванс/попередня оплата за меблі. Це прямо випливає з призначення платежів: "ЗА МЕБЛІ ДЛЯ ТЕНДЕР" із додатковим зазначенням відповідних замовлень/напрямків - Бородянка, Чугуїв, Чорнобаїв тощо. 
Частина друга статті 693 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Відповідач визнає факт надходження від Позивача платежів на загальну суму 705 358,00 грн, однак не надає жодного належного доказу того, що на ці кошти був поставлений товар.
Відповідач заперечуючи проти позову, не додав до відзиву жодного документа, який за своїм змістом підтверджує передачу меблів Позивачу або прийняття Позивачем будь-якого товару. 
Довід Відповідача про те, що здійснення Позивачем наступних платежів нібито свідчить про виконання попередніх поставок, є виключно припущенням. 
Здійснення оплати саме по собі не є доказом отримання товару. Господарська операція з поставки товару підтверджується первинними документами, які фіксують факт передачі товару, його найменування, кількість, дату передачі та сторону, яка прийняла товар. Відповідні докази відсутні в матеріалах справи.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників на підставі первинних документів та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків. Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. 
Для підтвердження факту поставки товару Відповідач не надав первинні документи щодо такої поставки. Їх відсутність у цій справі підтверджує, що фактичної передачі товару Позивачу не було.
Отже, судом встановлено, що основна сума заборгованості, яка підлягає стягненню в межах цього позову, становить 705 358,00 грн. Вказані платежі підтверджуються платіжними інструкціями, які містять дані платника, отримувача, рахунків, дати виконання, суми, РНОКПП отримувача та призначення платежів.
У зв`язку з порушенням Відповідачем зобов`язань за договором Позивачем було нараховано Відповідачу інфляційні втрати у розмірі 98 810,62 грн. та 3% річних у розмірі 30 760,00 грн.
Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, на думку суду, здійснений належним чином тому сума стягнення інфляційних втрат у розмірі 98 810,62 грн. та 3% річних у розмірі 30 760,00 грн. підлягає стягненню
Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості відповідача та не погашення заборгованості, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,4грн. покладаються на відповідача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України із застосуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позовну заяву задовольнити.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця БАЛЬОШЕНКА Андрія Григоровича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП/ІПН НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця КУТЕНКОВОЇ Ольги Олександрівни (РНОКПП/ІПН НОМЕР_3 ) основний борг у розмірі 705 358,00 грн як суму попередньої оплати за непоставлений товар, інфляційні втрати у розмірі 98 810,62 грн., 3% річних у розмірі 30 760,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 019,14 грн.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов