УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/1447/26 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б. 
Номер провадження №33/4805/1161/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Ляшук В. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року м.Житомир
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В., з участю секретаря Кошиль О.О., захисника Гайдащука О.С. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 

встановив:

Постановою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 23 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665 грн. 00 коп.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 03 березня 2026 року о 14 год. 21 хв. в м. Звягелі по вул. Шевченка керував автомобілем Фольксваген Пасат, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагували на світло; почервоніння очей; поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП «Звягельська багатопрофільна лікарня» відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. За що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

На постанову суду захисником Гайдащуком О.С. подано апеляційну скаргу, в якій порушується питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зазначає, що відеозаписи, які мають назву «__ (2)» та «__ (3)» здійснюють зйомку на 03.03.2025 рік, тобто подія описана у адміністративних матеріалах передує на один рік відносно даним відеозаписам, що є неналежним та недопустимим доказом
Стверджує, що відсутні докази керування  ОСОБА_1 транспортним засобом, зокрема, відеозапис, що має назву «__ (1)», здійснюється не з початку виконання поліцейським своїх службових обов`язків та не містить усі обставини, що підлягають доказуванню у справі.
Вважає, що відсутні правові підстави для освідування водія на стан наркотичного сп`яніння та порушення порядку виявлення такого сп`яніння.
Звертає увагу, що матеріали справи не містять підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому відповідному медичному закладі, від останнього не отримано поліцейським беззаперечної однозначної відмови щодо проходження огляд на стан наркотичного сп`яніння.

Заслухавши пояснення захисника Гайдащука О.С. на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи всебічно та повно дослідив всі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а у разі незгоди особи на проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Згідно вимог ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Зі змісту п. 2.5 ПДР слідує, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується, доказами, які досліджувались в суді першої інстанції, а зокрема:
-  протоколом про вчинення адміністративного правопорушення серії ЕПР1 №605263 від 03.03.2026 року (а.с 2), 
- розпискою про ознайомлення водія з вимогами ч. 1 ст. 266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом (а.с 3),
-  розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП (а.с 4), 
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с 5), 
- відеозаписом події (а.с 8).

На переконання апеляційного суду зазначені докази є належними та допустимими, оскільки відповідають вимогам зазначеним у ст. 251 КУпАП, повністю підтверджують правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідають фактичним обставинам справи.

Як вбачається з відеозапису, який міститься в матеріалах справи, працівниками поліції в ході спілкування з  ОСОБА_1 вказали йому на його неадекватну поведінку, що не відповідає обстановці, та було запропоновано поїхати до найближчого медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 погодився, проїхав з працівниками поліції до медичного закладу, після прибуття до медичного закладу, ОСОБА_1 не пояснюючи причин покинув територію медичного закладу.
ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.
Працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №605263 від 03.03.2026 року.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції вважає правильними та такими, що обґрунтовані належними та допустимими доказами і будь-яких сумнівів щодо цих доказів не вбачає.

Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за відмову у проходженні огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, яке вважається закінченим, в момент, коли особа розуміючи свій обов`язок пройти огляд та наслідки такої відмови відмовляється виконати таку вимогу працівників поліції.

Доводи захисника щодо недопустимості відеозаписів через невідповідність зазначеної на них дати є безпідставними, оскільки це не свідчить про недостовірність зафіксованих подій та не спростовують інших доказів у справі, а зафіксовані на відео події стосуються обставин, які перевіряються у справі та мали місце 03.03.2026 р. під час зупинки траснпортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , а невірно зазначений рік свідчить лише про не проведення коригування в технічному пристрої відеозапису.
Твердження про відсутність доказів керування транспортним засобом є безпідставним, оскільки факт керування підтверджується сукупністю досліджених судом доказів та не заперечувалося і самим водієм при спілкування з працівниками поліції.

Доводи щодо відсутності підстав для направлення на огляд, а відповідно відсутність складу правопорушення, оскільки працівниками поліції при проведенні відеозапису не було вказано визначені Інструкцією ознаки наркотичного сп`яніння, а поведінка, яка не відповідає обстановці до таких ознак не належить не спростовує правильність висновків суду.
Відповідно до п.2.5 ПДР водій зобов`язаний виконати вимогу поліцейського на проходження огляду і не згода водія з діями поліцейського не може бути виправданням відмови у виконанні такої вимоги, виключати його відповідальність за відмову у проходженні огляду, а може бути підставою для подальшого оскарження дій поліцейського.
Водій, отримавши вимогу поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння зобов`язаний її виконати, в іншому випадку його дії є порушенням п.2.5 ПДР за що передбачена відповідальність, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Навіть у разі незгода з діями поліцейського, який як слідує з відеозапису на думку ОСОБА_1 безпідставно його зупинив та вказував на порушення ним проїзду перехрестя на заборонений сигнал світлофора, суперечка, яка з цього приводу виникла, яка була нетактовною і грубою і з сторони водія могла свідчити про упереджене, необ`єктивне відношення поліцейського до водія, однак це не звільняло водія, який керує джерелом підвищеної небезпеки від обов`язку виконати вимогу на проходження огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі, куди водій спочатку погодився проїхати.
ОСОБА_1 не був позбавлений можливостідіяти в межах закону, мав право скористатися правовою допомогою, подавати заперечення, пояснення, вимагати відібрати зразки біологічного середовища, звернутися на гарячу лінію, викликати інший наряд, тощо, однак він діяв емоційно та розуміючи наслідки, які йому роз`яснили, залишив територію медичного закладу, що є фактично відмовою від проходження огляду. 

Твердження захисника про відсутність відмови від проходження огляду спростовується відеозаписом, з якого вбачається, що після прибуття до медичного закладу ОСОБА_1 , не відповівши на запитання поліцейських щодо проходження огляду, залишив територію медичного закладу, фактично відмовившись від його проходження.

Даних, які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, в матеріалах справи не має, не надані такі дані і при апеляційному розгляді справи.

Підстав для визнання недопустимими доказів, якими суд обґрунтував свої висновки апеляційний суд не вбачає, а відповідні доводи апелянта вважає голослівними та необґрунтованими та спростованими судом першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Гайдащука Олександра Сергійовича залишити без задоволення, а постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 23 червня 2026 року щодо ОСОБА_1 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського
апеляційного суду В.В. Ляшук